116 
nedostává. Zbraň pravého pastuchy koňského jsou: dlouhý bič, provaz asi 15 aršínů 
(to jest 35 stř.) dlouhý, na jednom konci opatřený okem, kteréž muž ten podivuhodnou 
obratností koni vyhlídnutému o hrdlo hoditi umí, načež jej velikou silou k zemi strhne 
a jeho se zmocní; konečně kyj železem pobitý, jehož k bití i k metání užívá. 
To jest všecko, čeho tabunščík potřebuje: takto ozbrojen pohání po stepi, spra- 
vuje co neobmezený vládař své divoké poddané, vodí jejich kroky, rozhoduje jejich spory, 
brání je proti vlkům, a drží je pohromadě, když bouře neb metelice je rozprášiti hrozí, 
Nejvíce ale starostí a práce nadělají mu staří, nezbední hřebci, zvůlní sultanové tabunu, 
kteří pořád hledí, jak by si nadvlády nad svými druhy osobili a tak s nimi v ustavičné 
neshodě, v pranicích a v kousavosti žijí. "Tito meskrotitelní tvorové, v stepi vykojení 
a sestárlí, bydlevší tam patnáct i dvadcet let a neviděvší živým okem stáje, nechtí znáti 
poslušnost a poddannost. Jejich zarputilost dohání pastuchy v zoufalství, tak že nezřídka 
tabunščik před pána stoupna pevně ohlašuje: s takovým hřebcem pospolu že déle sloužiti 
nemůže v jednom tabunu. © Potom se vinník odprodá aneb na čas do tmavého stáje 
zavře, kdež má nazbyt příležitosti nad bujností svou rozmýšleti. 
Časně jsouce schváceni namáhaním a strázněmi tuhého živobytí, nedosahují pastu- 
chové koní vysokého stáří, nemocí však neznají, nemajíce času stonati a se hojiti. Jejich 
mzda jest znamenitá, ješto pět i šest rublů papírových za jednoho koně ročně dostávají, 
což činí při stádě tisíc koňů silném 5—6 tisíc rublův (2000—2500 zl, stř.). Za to však 
musí si pastucha najmouti několik pacholků k své pomoci, musí sobě a jim na vlastní 
útraty sedlané koně vydržovat, a jest zavázán dáti náhradu za kusy jeho vinou pošlé 
neb zmařené. Viděti z toho, že i výlohy jeho dosti patrné jsou, zvláště uvážíte-li 
k tomu krádeže koní, které ještě před nedávným časem co nějaké řemeslo u velké míře 
se provozovaly, tak že mobly pastuchu v jediné nešťastné noci nesmírné ztráty potkati. Ano 
doposavad se nacházejí i mezi samými tabunsčiky zlí krádcové koní. Cizí cestovatel, jenž 
pro odpočinek na silnici vypřáhl koně, aby se v stepi pásli, dobře prý učiní, maje bedlivý 
zřetel na okolo jedoucí tabunščiky. Zdajiť se pouze na své stádo dbáti, pozvolna ale 
i cizím zvířatům se přibližují. Večer se zatemnívá, nastává noc — oni však potmě vidí 
jako sovy, v okamžení má cízí kůň oprátku kolem krku, a nežli se vlastník naděje, odha- 
nějí už celé stádo pryč do širé stepi. Podařilo-li se takto, jsou pastuchové tak chytří, že 
kořist svou, urazivše za noc 40 až 50 verstů, jiným tabunščíkům cizího kraje odevzdají, 
s nimiž jsou v dorozumění a nočně se scházívají. "Tito jejich věrní pomahači hned se 
hotoví, přijaté koně tak daleko odehnati, že oloupenému pánu jejich brzy všecka stopa po 
nich zmizí. Staré, osamělé mohyly tatarské jsou vítaná místa k jejich tajným schůzkám., 
Šírá step jest velikým bazarem, rozsedliny a doupata skalní jsou jin kasy a bursy, kde 
se kapitály skládají a z nichžto se platy vyjímaji. 
Na jaře, když mladistvá tráva vyráží a step z nejkrásnější zelené ozdoby se těší, 
tehdy stáda si pochutnávají na nejtučnější pastvě. 'Toliko vyhladovělí vlci poblíže se tou- 
lají, hledajíce osamělé hříbě dopadnouti, aneb slabé, hulhavé zvíře ode druhův odloučiti, 
neboť na stádo dobře hlídané útok učiniti nikdy se neodváží. I při jednotlivých loupe- 
žích často zle se jim dařívá. Spozorují-li druzí koňové vlka, tu jej vztekle pronásledují 
a tak dlouho kopáním a šlapáním zdržují, až kyj přichvátivšího pastuchy nepříteli dozvoní. 
V letě musí stáda mnoho trpěti horkem a žízní, Té doby roční pasou se koně toliko 
v noci, nejvíce ve vlhkých nížinách, k ránu ale ztrácejí chuť k pastvě a přestávají 
žráti. Pak táhnou na vyšší roviny, kde vítr svobodněji vlaje a poněkud ještě chládek 
rozestýlá, neboť o polednách jsou nížiny pravé smažírny. Na stepi, pokud oko stačí, ne- 
viděti stínu, přirozený pud ale učí koně dle možnosti od palčivých paprskův se chránit. 
Postavíce se do kruhu ztěsna vedle sebe, hlavami v střed, tím spůsobem vrhají každý 
stín, ač skrovný, předce příjemný na svého vrstevníka. Takto stávají se svislou hřívou a 
