1i7 
sklopenýma nšima celé hodiny bez hnutí, toliko chvílemi netrpělivě hlavami potřásají, trochu 
chládku na sebe vějice. Také pastuchové rozložili se kruhem po zemi, nemluvní, nepohnutí 
Jako jejich zvířata. Konečně se dostavuje lahodný podzimek, druhé jaro v stepi, tráva 
a býlí zelenají se zase, vody tekou plněji, stádo okřívá a síly střádá k  nesnázím nevzdá- 
lené zimy, Na začátku neb v prostřed října ženon se stáda koňů obyčejně již k domovu 
zimnímu, je-li ale povětří mírné, zůstávají v stepi pokud možná, než totiž první sněžná 
vánice zimu ohlasi. Následkové prvních těch metelic bývají zlí, na sta pověstí o nešťast- 
ných událostech, tu o koních vichrem do zátoky vehnaných, tu o dobytku do smrti za“ 
sněženém, koluje stepí, Ještě více bojí se páni a pastuchové koňů častých podzimních mlha- 
vin, ták hustých a nepronikatelných, že ma deset kroků praničeho viděti nebývá. Na 
spěch tu pastuchové stádo své shánějí v hromadu, kterouž ustavičně objíždějí, aby pohro- 
madě zůstalo. 
Na prodej ženou se stáda koní na okolní tržiště, nejvíce do Balty a Berdičova. 
Šírá prostranství se tam ohradi anebo provazy obepnou, aby sloužily koňům za rejdiště, 
pokud tržba trvá. Vlastník sedá u vchodu, a milovníci koní a kupovači chodí podle pro- 
vazů sem a tam a prohlížejí zboží. — Od prodávajícího nelze očekávat, aby koně schytal 
a předváděl kupovačům. Podobné žádosti nevrle odmítne. „Ba,“ odpoví, „to jsou divocí 
koně, stepní koně, Hleďte sám a vyvolte si. Tento kůň má tolik let, onen tolik, za to ru- 
čím; stojí za tolik a tolik. Abych jej před koupí dal chytit, toho se nemohu odvážit: 
mnoho práce a hmoždění, kůň může se snadno skazit. Ale zkuste to, dejte pastuchovi 
zpropitného, možná že to udělá ; podaří-li se šťastně ho chytit, dobrá, máte vyhráno“ — 
A prodavač má pravdu, neboť se stává nezřídka, že neopatrným a prudkým trhnutím opratí 
kůň na vždy se zkazí. Ostatně neknpuje se nejvíce na trzích, nýbrž na pastvinách sa- 
mých. Velcí překupníci a remontní oficíři navštěvují jedno stádo po druhém, vyptávají 
se, vybírají, a naležitý počet nakoupivše na určité místo je dopravují. 
Při koupi hledí se koňům jen na zuby, aby se stáří vyšetřilo; na ostatní se oby- 
čejně méně dbá, poněvadž od divokého toho plemena v průměru kus jako kus stejně jest 
hodný, ješto dobré neb zlé vlastnosti každého teprva evikem a dressurou na bílý den vy- 
cházejí, což potom také velikou rozdílnost cen spůsobí. 
Ještě o spůsobu, kterak stádu zimu přetrvají, něco povíme. Zima jest nebobým 
koňům dobou bídy a největšího nedostatku. Hlad, mokrost, zima mnoho je trýzní, což 
všecko dohromady nemoci a nezřídka smrt mnohých zvířat přivodí. Saláš, zimní jejich 
obydlí, obdán jest toliko hradbou zemní a širokým příkopem: stájů není žádných, pouze 
hrubě tesaná prkenná zeď poskytuje jim ochrany proti severním vichřicím a polosesulá 
krokevnice bídně před sněhem je štítí. Se začátkem zimy možná ještě sem tam od pod- 
zimku zůstalou travičku pod sněhem vyhrabati: pastucha má i něco sena a slámy v zá- 
sobě, z něhož koňům svým pohrstik posile předkládá. Takto se dolopotí stádo a pastucha 
do ledna, ale již nouze nejvýše vystoupila. Mrazy a vichřice zuří jako posud, ale zásoby 
je na mále, vyhladovělí koňové dostávají toliko slámy nasebrané k pokrytí střech a rákosí 
k topení snešeného ; v nejkrutších okolnostech kromobyčejně i došky slaměné a rohožové 
se střech se strhnou a zvířatům za pokrm hodi. 
Konečně s velikou nouzí dočkají se stáda jara, a táhnou slabá, hubená a nemocná 
na pastvu; často ale již tolik koňů za obět padlo příkořím zimy anebo nedbalosti vlastníků, 
že několik let potřebí k doplnění zmenšeného stáda. © V letech velikého hladu bývají ale 
vlastníci stád hotovi všecko nasadit, jen aby své koně, své bohatství, zachovali, 
