122 
prof. Jeiteles (tuším na outraty Vídenské Akademie) a pobavil se u nás několik dní, na- 
čež odešel důle do Zvoleňské stolice, 
: Všichni se shodujeme s tím, že směr zemětřesení vycházel z vrchu Minčova, který 
od Žiliny leží trochu jihovýchodně asi 4 hod. cesty v hraničních kopcích Turčansko — 
Trenčanské stolice, skoro nad dolinou Strečnem. Minčov je útvar žulový, dle Zeisznera 
s obou stran obložený vápenci liasovými. Zdali jsou tam pozdější útvary sopečné, jako 
měnec, porfyr a t. d,, nemohu říci ; nebyl jsem tam a teď leží mnoho sněhu. 
Obzvláštní předzvěsty na zvířatech nebyly tak rázné, jak by se očekávati dalo. 
Výšku tlakoměru přísně udati nemohu, neb náš v kabinetě je potrhán povětřím. Magnetní 
jehla mimo slabého kolísaní nic zvláštního nejevila; tak též i jehla skloněk ukazující. 
V studních ztratila se voda; vjiných od více let vyschlých hojně a trvanlivě se dostavila. 
Zvláštní prameny nové se neukázaly. Nejsilnější třesení ucítila Žilina s přilehajícími 
vesnicemi, Bičica, Višňové a Ljetava se soudními vesnicemi, což činí asi 4 čtver. míle. 
Teď ale následuje něco památného : 
Dne 24. běž. měsíce, jdouce s Bohdanou k Váhu podívat se, zdali se led hýbe, 
nemohouce ale přímo k vodě pro velké kaluže, zamířili jsme jinou stranou přes role; tu 
najednou spatřím rozpuklinu ve sněhu, jdeme pár sáhů dále a opět se okáže škulina v tom 
samém směru. Hned mi napadlo, zdali to nejsou pozůstatky po zemětřesení. Jdeme dále 
i okazuji Bohdaně a srovnávám směr škulin i formu jejich; k velikému svému podivení 
shledame, že všecky trhliny i tentýž směr i tutéž podobu mají. Nechtě věřiti svým očim 
myslil jsem, že snad sníh táním a ssedáním se potrhal, i obrátím pozornost na to, zdali 
škuliny snad nejsou souběžné s brázdami neb příkopy a od nich nepocházejí: shledal 
jsem ale, že rozpukliny naprosto od brazd a příkopů nmezávísejí, nýbrž pod jakýmkolív 
úhlem brázda, meze neb příkop se nalézaly k pozorované puklině, tato vždycky svým ne- 
zvratným směrem všecko řezala. Vrstva sněhu, v níž se pukliny nalézaly, je nejstarší, 
totiž napadlá 18. a 19. ledna; v hořejších později napadlých vrstvách žádné pukliny. ani 
v zimě ani teď pozorovati nebylo, což jest důkaz, že povstati musely, pokud ještě silnější 
otřásání se opětovalo. 
Téhož dne nebylo možná pukliny až k zemi sledovati, poněvadž pod sněhem byla 
země rozbředlá a pukliny zalité, 
Druhého dne šel jsem se ohlédnout jinam, zdali bych nenašel podobného zjevu. 
Již před šestou ráno byl jsem za městem v tu stranu k vesnici Závodja, a k velikému 
překvapení všude nacházel jsem podobné škuliny jako předešlého dne. Směr hlavních šku- 
lin šel trochu úchylně od severovýchodu k jihozápadu, od hlavních ale vycházely jiné, 
o mnoho menší škuliny, k severozápadu. Nyní obrátil jsem cestu přes pole ku Strážovu, 
sousední vesnici asi "/, hodiny zdálí, i sledoval jsem pozorně škul:.y ve sněhu, až najednou 
octnul jsem se po pás ve vodě, probořiv se do postranního raniena Rajčjanky. Notně 
zkřehlý, propátrav celé to okolí, vrátil jsem se k 8. hodině domů. 
Teď mi nic nezbývalo, než svědky vzíti a jim své pozorování okázati. Vzal 
jsem kollegy Beneše a Schůtze a vše jim okázal a sdělil; mimo to zaopatřil jsem si 
magnetní jehlu a sáhovku k místnějšímu vyšetřování. 
Otvor puklin má rozličnou šířku — od jedné čárky až do jednoho palce. Hloubka 
obnáší 5—8 palců, dle toho, jak mnoho sněhu zbylo při tání. Hlavní čáry, ve směru 
skoro východozápadním, měly v délce od 5 až přes 20 sáhů; pukliny se směrem k severu, 
které skoro vždy pod stejným úhlem k magnetní jehle byly nakloněny, byly kratší než 
hlavní čáry, někdy ale předce i několik sáhů měřily. Vzdálenost jedné čáry od druhé 
byla též rozličná, obnášejíc 4—309 i výše. Zřídka se našlo, že by hlávní čáry mezi se- 
bou byly spojeny. Hlavní čára čili škulina třebas byla i trochu stočena, předce „iy 
měla směr převládající téměř severo-východo-jihozápadní. © Na místech, které větší 
