136 
Podnebí jest velmi měnivé. tak že udání rozličných let velmi sobě odporují. 
King dával únoru v Post Famine 89 R., březnu 7, dubnu 4, květnu 1, červnu a čer- 
venci 0,4; nejvyšší teplotu v Magellansku udával na 4159 R. V Punla Arenas byla 
r. 1853—54 celoroční teplota 59 R., jarní 5, letní 9, podzimní 4, zimní 2, měsíčné 
teploty 2,6,7,8,9,9,7,5,3,2,1,2, extremy — 69 C. a + 199 C., a v celé zimě jen 18 
dnů, kde bylo pod nullou. V noci i letního času mrzne (pětkrát za onen rok). Vidět 
z toho, že podnebí dosti mírné, vlhké a stálé, což také na bylinách zdejších znáti jest, 
kleré, k. p. zdejší krásné vždy zelené dřísťaly (Berberis), naše zimy a léta nesnášejí, 
Deště padlo za rok v Punlas Arenas 0,6 métru, v zimě 0,2, v letě 0,07, z jara i na 
podzím 0,15. Dnů deštivých bylo 138 (spolu se sněhem), 36 z jara, 27 v podzimku, 
nejvíce v prosinci 18, nejméně v květnu 6. Bouřky s hromobitím za rok nepozoro- 
váno. Větry západní a severní panují (203 dnů dle Parker-Snowa západní, 78 se- 
verní), a to nejvíce na jaře a v letě, kdežto v podzimku a zimě nejvíce bezvětří pře- 
vládá. Na Maluinech střední roční teplo 479 F., letní 539 F. 
Za to přicházejí někdy prudké větry (williwaws od anglických mržolovců na- 
zvané), které z hor do moře se řítíce vše hubí, až na drn na cestě své. Hranice čáry 
sněžné jest zde dle Kinga 3—4000/, ve Fuegii dosahují ledovce až k moři. 
Flora jest nejlépe známa Hookerovou Flora antarclica, pak florou chilenskou od 
Gaye, Maluinskou od d'Urville, posléze bylinami Lechlera atd. Obyčejný jest omyl, před- 
stavovat sobě při bylinstvu zdejším, jelikož se antarktické nazývá, byliny, rody a tvary 
našim neb alpským podobné, což v lé míře pravdou není, neb bylinstvo zdejší má více 
podobnosti se severním chilenským, nežli se severoevropským aneb severoamerickým 
mírných neb arktických končin. Darmo hledal by tu byliny našinské. až na všesvětové 
Cardamine hirsula, Sisymbrium sophia, Rumex acetosella, Apium graveolens, Cerastium 
arvense (snad uvedené jako Stellaria media, Calystegia sepium, Cerastia, Gnaphalium lu- 
teoalbum, Taraxacum dens leonis, Potenlilla anserina), aneb na vodní (Hippuris vulgaris, 
Callitiche vera, Montia fontana), trávy (Lolium perenne, Triticum repens atd.), Lycopo- 
dium selago a clavalum. Tím méně řeč býti může o alpských (až na Gentiana prostrata, 
Primula farinosa ald.) aneb arktických bylinách, jíchž zde naprosto nestává — arci jen 
co se týče druhů (species), ne rodů (genera). Neb značnou částku bylinstva zdejšího 
tvoří rodiny a rody v severním mírném podnebí hojné a v tropickém řídké: Ranuncu= 
lacey, Crucifery, Caryophyllacey, Rosacev atd. Ale rodiny ty mají naskrze jiné druhy, 
a vělším dilem jiné rody. © Tak z Ranunculaceí zbývají rody severní Rannneulus a 
Caltha, zvláštní jest zde rod Hamadryas. Z Rosaceí vedle Rubus geoides a 2 Geum, 
Fragaria chilensis, 10 Acaen, rodina lo čistě antarktická (t. jižní mírné polokouli 
zvláštní). Vedle 3 Stellarií, 2 Cerastium, Arenaria media, Sagina procumbens, Lychnis 
magellanica máme několik Colobanthů ; vedle 3 Drab, Thlaspi magellanicum, Sisymbrium 
m., Senebiera australis, Arabis maclowiana, Cardamine geranifolia máme Pringlea anli- 
scorbutica. Uvedem jen ještě z našinských rodin 4 Viola, Drosera uniflora, 4 Geranie, 
2 Oxalis, Epilobium tetragonum, Ribes magellanicum, 2 Saxifraga, 2 Chrysosplenium 
(vedle Donalia fascicularis), 6 Galium vedle antarktické Nertera depressa, 4 Valeriany, 
3 Gentiany, Myosotis albiflora, Pinguicula antarctica, Empetrum rubrum (jež s Nertera, 
Acaena atd. k. př. na d'Acunha roste), Triglochin montevidense vedle Tetroncium m. atd, 
Nemalý je za to počet bylin z rodin, které v Australii, Novozeelandsku nejvíce domácí 
jsou a zde jen jako zástupcové rodin svých:  Lebethanthus americanus z australských 
' 
