144 
mětihodno jest, že vysoké sopky jižní Ameriky a Javy skoro žádné lávy nevydávají, 
ačkoliv nesmírné množství sopečných vývrhelů vyhazují. 
Dosáhla-li láva kraj sopečného jícnu, potáhne se vychladlou korou. pod níž na 
nejhlubším místě vytéká. © Uprostřed na této kůře vyzdvihne se obyčejně malá sopečná 
homole, z níž neustále páry a strusky vyletují. Odtud valí se po úbočích hory dolů, 
v noci v podobě ohnivé řeky, ve dne co tuhá medovina, vyrývajíc si v sypkém popeli 
jicnu hluboké řečiště. Vystupuje-li však láva z pobočné rozsedliny hluboko pod hla- 
dinou lávového sloupu v jícnu, pak vystřikuje následkem hydrostalického tlaku v para- 
bolických paprscích, až povrch lávy v jícnu k místu výloku klesne. Na Vesuvu a Aetně 
byly tskové výjevy několikkráte pozorovány. Dále pohybuje se láva podle podobných 
zákonů jako proud bahenní, an poměry jejího pohybu dle tekutosti její a dle svahu hory 
se řídí. © Proto plyne rychleji po nakloněných, volněji po mírných stráních; v úzkých 
roklích se nadržuje, na plochách se rozšiřuje, odporující překážky přemůže nebo obejde, 
při čemž se nezřídka ve dvě ramena dělí, které se doleji zase spojí; také se někdy 
vylévá v několik ramen, z nichž každé svou cestou pokračuje. Vůbec vyhledává si, 
jako každá tekoucí hmota, nejhlubší místa a následuje běh strží, roklí a údolí. Na 
Aelně vrhá se nezřídka přes kolmé stěny údolí „Val di Bove“ v ohnivých kaskadách. 
Blízko u výtoku jest láva tekutá jako rozpuštěný kov, doleji ale tekutosti její 
rychle ubývá, an se povrch struskami pokrývá, mezi nimiž tekulá hmota jen místy pro- 
svílá. Struskové kry stávají se pak hojnějšími a většími, a vytvoří brzo souvislou kůru, 
takřka ohebný pancíř, kterýž ohnivou dále se valící hmotu uzavírá. Roztrhne-li se někde 
slrusková kůra, prosvitne pololekutu žhavá láva na okamžení, škuliny se brzo zacelí 
a jinde zase objeví. Celý povrch jest v neustálém pohybu; zde nadýmají se veliké 
bubliny, které konečně puknou a vyzdvižené kraje v nejdivnějších obrysech zanechá- 
vají, tam spatřují se struskové kry, jak v nejrozmanitější poloze ku předu se tlačí 
a brázdy za sebou nechávají, nebo polotekutou lávu v provázovité tvary protahují; na 
některých místech svrašťuje se povrch v hluboké váleovité podélné úžlabí, na jiných 
povstávají příčné vrásky a hrboly atd. ©V oné části běhu, kde boj mezi stuhlým 
povrchem a tekutým vnitřkem jest nejsilnější, mají lávové proudy divoký a drsnalý 
povrch, plný rozsedlin a  klikatých balvanů. Po obou stranách lávového preudu 
hromadí se mezi tím množství odpadlých strusek, jako dvě hráze, a také vezpod na 
půdě tvoří se strusková kůra, a před hrnoucím se proudem, kterýž jako v uzavřeném 
vlaku dále se valí, padají neustále strusky na zem, tak že si proud takřka sám řečiště 
své dláždí. U všech lávových proudů pozorují se tyto a podobné úkazy, pročež není 
potřebí zvláštních příkladů uváděli. 
Rychlost, jakou se láva pohybuje, závisí od lekulosti a mohútnosti její a od svahu 
půdy. U výtoku svého bývá láva lekutá jako voda, doleji ale tuhne, a zvláště strusková 
kůra zadržuje její běh. Všechny větší lávové proudy dosahují obyčejně před úplným 
stuhnutím hlubších a rovnějších míst u paly sopky, pročež tam největší část lávy uložena 
bývá. Je-li výtok lávy vysoko nahoře, kde úklon hory 18—369 a více obnáší, zanechá 
ve svém hořejším běhu jenom nepravidelné protáhlé strusky, které málo souvisí a tenké 
jsou; v středním běhu, kde boj tekuté s tuhoucí lávou jest nesilnější a úklon 2—59 
obnáší, obdrží lávový proud nejkoslrbatější povrch; ve zpodním běhu, kde úklon pod 
20 obnáší, jest láva v největší mohútnosti a šiřce uložena a má povahu celistvého kamení, 
ač povrch též struskovitý bývá. MSN 
