152 
mýšlejme se, že bylo tenkráte hříčkou, se svým náhledem o předmětech tak záhadných 
proniknouti. Neb ačkoliv letopisové národův — vyslovil se Alexander von Humboldt — 
již přes 2500 let o padání kamení s nebe vypravují, také více příkladů od očitých a 
nezavržitelných svědků mimo všecku pochybnost postaveno jest; ačkoliv betylie valný 
díl povětroňového kultu starých činily a průvodčí Cortezovi v  Cholule povělroň na 
blízkou pyramidu spadnouti viděli, ačkoliv chalifové a mongolská knížata z povětroňů 
právě spadlých meče sobě dělati kázali, ano i lidé kameny s nebe padlými zabiti byli : 
zůstal přece tak znamenitý a vážný úkaz kosmický až do časů Chladného skoro nepo- 
zorován, a v úzkém spojení svém s ostatní soustavou bludic nepoznán. Chladnému 
bylo přede vším s nevěrou krutý boj přestáti. Co jedni náhled jeho buď za nepodobný 
ku pravdě aneb docela pošetilý měli, než“ aby prý povšimnulí hoden byl, obsypali ho 
druzí trpkými výčitkami, že myšlénku takovou jen proto vyslovil, aby si posměchu na- 
tropil z těch, kdož by tak na hlavu padlí byli, podobnému mudrlaniství uvěřili, ano de 
Luc šel tak daleko, že se vyjádřil, ani tenkráte, když tlakové hmoty k nohoum svým 
padnouti uhlídá, že nepřestane tvrdili: „„Viděl jsem cos takového, ale přece tomu ne- 
věřím.““ Zatím obdržela věc ta nejlepší podporu s nebe samého, totiž pádem velmi 
četných povětroňů (na 3000 kusů) u PAigle (Dep. Orne) v někdejší Normandii ; tedy 
ještě k tomu v zemi, která toho nejvíce potřebovala, totiž v nevěřícím Francouzsku. 
Biot, co komisař institutu Pařížského, vyšetřoval hned na to záležitost naši velmi obe- 
zřele, a jeho zpráva o tak důležitém úkazu potvrdila slavně náhled Chladného, skorem 
před 10 lety pronešený. Nyní se teprv začalo, jako vůbec o každé z brusů nové do- 
bytosti přírodní, živě o povětroních přemýšleti a rokovali, a nejslavnější lučebníci ne- 
rosto- i silozpylci až ma naše časy tak obšírně o nich badali, že Shepard ponavrhl, 
aby se povětroně co předmět samostatné vědy nové, totiž povětroňosloví (astrolitho- 
logie), považovaly, v které by se výsledky o nich ze všech sem zasahujících věd, 
z přírodopisu, lučby, silozpytu a hvězdosloví stýkaly. © Nástin takové vědy chceme 
v následujícím podali. 
Povětroně. kovové čili povětrné železo. 
Pád kovových povětroňů zřídka sice pozorován byl, za lo však má do sebe 
tím větší důležitost, poněvadž se takové hmoty nejen obzvláštní jakostí ale i nápadnou 
velikostí vyznamenávají, tak že hned s počátku všechnu pozornost na se obrátily, Nej- 
známější událost je ta, která dne 26. května 1751 u Hrašiny v Záhřebské stolici se 
stala, kdež dva kusy, jeden 71, druhý 16 liber těžký, na zem spadly. Pilným skou- 
máním a ohledáváním takovýchto hmot se brzo tolik zkušenosti nabylo, že po vynale- 
zení podobných kusů ryzého železa v rozličných krajinách země naší, o kterých sice 
dějepisně se dokázati nedá, že opravdu na zem spadly, ale jichž podoba i lučební slo- 
žitost se skoumavými a přísně určenými povětroni úplně se shoduje, i těm podobný pů- 
vod se podkládati mohl. Tak se uznalo železo Loketské (purkrabí Loketský), původně 
494 liber těžké, za povětroň kovový; ačkoliv od starodávna tam se chovalo, teprv r. 
1811 od gubernialního rady Neumanna poznáno jest. Ve sbírce universitní se 15), 
libry této hmoty nalézá, 27 liber v Loktu a oslatní skorem všecko v c. k. dvorním 
kabinetě nerostopisném ve Vídni. Muséum české má na povětroni Bohumilickém od r. 
1829 (na 103 liber těžkém) vzácný poklad, a povětroň Broumovský, dne 14. července 
4847 ve dvou kusích, — jeden 42 liber, 6 lolů a druhý 30 liber, 1 lot těžký — na 
