154 
větrných balvanů železných zdá se mi býti rázným důvodem proti domněnce, dle ktéré 
prý hmoty železité ještě tekuté na zem přicházejí. 
4. Znamenitá; netečnost, železa povětrného ; ponoří-li se totiž v tekutinu, Která 
síran měďnalý v sobě rozpuštěný má, tedy se měď na povělrné železo nesráží, jako se to 
u pozemského železa stává, nýbrž jen tenkráte se jakýsi účinek okazuje, když ze zpodu 
se dolkneme železa povětrného železem pozemským. Opiluje-li se měď srážená a po- 
hrouží-li se totéž železo opět do tekuliny nadřečené, okazuje se zas úplně trpným. 
5. Vnitřní krystallické složivo železa povětrného, více méně patrné, které 
zvláštním připravováním zřejmým se učiniti může a při popisování a rozeznávání jednot- 
livých kusů důležitý znak podává. Na tomto prostředku se zakládá umělost, každou 
hmotu povětrnou co do naleziště lned určili, při čemž na poměr olivinu a kyzu náležitý 
ohled bráli sluší. Všecky kovové povělroně posud nám známé dají se dle toho do 
dvou tříd přivésti. K první náležejí ony hmoty, které nemají zvláštního bližšího tvaru 
do sebe, pouze celistvé a hulné jsouce, s příměšky, ježto na podobu železa žádného 
vlivu neokazují a jen velmi podřízeny jsou, vesměs skorem ani dvacátý díl látky (vyjma 
železo od Bitburka) neskládajíce. Železo takové můžeme zváli celistvé, Příměšky zá- 
ležejí v kyzu (krychlovém i klenčovém), magnetové a chromové rudě, tuze, ve slouče- 
ninách železa s niklem neb fosforo-niklem i fosforo-hořčíkem, nikoliv ale v olivinu. Jen 
v, železe od Bitburka nachází se zemilý nerost, barvy zelené neb hnědé, ostatně 
k olivinu dosti podobný, tak že lento povětroň přechod činí od první třídy povětroňů 
k druhé. Povětroně kovové totiž, do této třídy náležející, mají tvar houbovitý neb: ha- 
luznatý, tak jakoby ryzé železo jenom kostru tvořilo, v jejíchžto mezerách a záklesti- 
nách olivin se nachází. Ačkoliv obou tříd povělroně sloužili mohou k tomu, aby se 
nám složitost nadřečená zřejmě okázala, jest přece rádno, jeden z prvnější vyvoliti, 
poněvadž vlisky a zvýšenosli pak nepřetrženě na povrchu běží. Direklor z Widmann- 
státtenů ve Vídni byl první, který tím vynálezem učený svět překvapil dokázav, že; 
když se hlazená plocha povětrného železa po delší čas duscem leptá, obyčejně vnitřní 
složivo v podobě, světlejších a temnějších proužků se okaže, z nichž první dle vyšetřo- 
vání Gilleta Laumonta vyvýšeny, druhé však vyhloubeny jsou a tak od prvotní rovnosti 
plochy se odchylují, vzájemně pod úhly 60, 90 neb 120 slupňů se slýkajíce, tak že 
z obapolných poměrů jakýsi zákon kryslallografický poznali se dá. Učiníme-li průřez 
na př. železem od Nrašiny, snadno nalezneme, že jde místně ve směru plochy osmi- 
stěnu, poněvadž trojhran, stejnostraný ukazuje ; naproti tomu poznáme na průřezu skrze 
železo od Lenarta, Toluky skorem čtverce, z nichž na plochy krychlové souditi lze; 
stejně. provedený průřez železem od Duranga dá místem plochy granalolvaru stihati. 
Vůbec, tedy obdržíme nákresy soustavu krychlovou železa ryzého prozrazující, poněvadž 
výsledek tento na  krystallografickém složivu a mna lučební povaze hmot povělrních se 
zakládá. —Ohledáme-li tyto docílené nákresy či figury Widmannstátlovy blíže, roze- 
známe: .a) pruhy nebo řady míst nejvíce vyhloubených na povrchu leptaném, skláda- 
jící se z nejčistějšího a nejméně broníku obsahujícího železa ; b) pole jimi obehnaná, 
trojhrany, čtveruhelníky a t. d. představující a ze zrnilého, od kyseliny méně vylepta- 
ného železa povstalá, i tenounkými zvýšenými čarami rozličného směru prokvetlá ; 
c) obložený pokraj těchto polí v podobě zvýšených a lesknoucích se čar, jejichž látka 
dle Berzelia a Mosera nejvíce broníku  majíc také nejméně od kyseliny vyleptána, jest, 
tím lesk hlazené plochy původní podrževši. Každá z těchto vyvstávajících tabulek, na 
