158 
jako list se stromu spadlý anebo úd od těla oddělený. Sedíl hustě pohromadě mezi 
plástem, a uprostřed nich malka čili královna, která jest jich nevyhnutelnou životní 
podstatou, středem jednoty, duší celého roje. Jako tělo jest mrtvé bez duše, tak též 
každý oul má v sobě zárodek smrti, ztrativ matku. V zdravém oulu nesmí ona tedy 
nikdy scházeti. Příroda obdařila ji také živobytím velmi tuhým. Omámíme-li včely pý- 
chavkou, nejdříve zotaví se zase matka; usmrlíme-li roj parou sirnou, matka nejpo- 
slednější pojde; zavřeme-li včely každou pro sebe a matku také, žije tato ještě, když 
všecky ostatní již mrtvé jsou. 
Každý roj má pravidelně jenom jednu matku, nicméně v zimě (i také na 
podzim) byly jíž častěji pozorovány dvě, aniž usmrlily jednu z nich. Ocháblá v ten 
čas jejich životní síla zdá se dopouštěli tuto nepravidelnost. 
Královna přezimuje zúrodněná, zdali však v zimě vejce klade, anebo nachází-li 
se v ten čas plod v oulu, není zjištěno. Celá příroda i celá povaha včely ukazuje v té 
době na pokoj a na zaslavení všeho líhnulí. Aspoň při slabých oulech a v zimách 
studených nikdy nenalezlo se plodu. Odpočívá-li činnost vaječníku matčina, nestárne 
také tato, pročež v zimě, buď si jakkolív slaba, jen zřídka umírá, a to zajisté jen 
zvláštní příhodou. 
Potřéba pokrmu nepřestává při matce nikdy, ona jako vždy požívá nej- 
čistějšího medu. 
Matka jest jediná dokonalá samička v oulu. V zimě jest vdovou, neboť samci 
její, trubci. již dávno nemilosrdně jsou usmrceni. Možná, že ten neb onen trubec ná- 
hodou nějakou ušel všeobecné záhubě a v oulu trpěn jest, ale pravidlem to není. 
Pozorujme nyní, jak se v zimě chovají četné dělnice. — Při dostalečném teple 
sedí včelstvo tiše pohromadě, ani křídel nepohybujíc, bez nejmenšího bzučení. Mouchy 
a vosy přezimují ve stavu úplného ztrnutí, beze vší citlivosti a beze všeho pokrmu, včely 
ani při nejtužší zimě nezkřehnou docela; životní jejich činnost jest siče jako ochro- 
mena, a však nikdy docela nepřestává, a potřeba pokrmu Irvá napořád, jakkoli v menší 
míře, Včely pijí čas od času pro navlažení a zachování života. Uhodí-li tužší mráz, ná- 
stane v oulu silné hučení, slyšné i na více kroků ; pochodíť ono od třepetání křídloma, 
čímž se včely zahřívají. Tím Uřepetáním totiž zvyšuje se pochod respirační, čímž se 
vyšší teplota vyvinuje, zároveň ale probouzí se větší žádost pokrmu, Jisto tedy jest, 
že při trvající mírné zimě včely méně stráví, nežli při zimě luhé a častější změně te- 
ploty. Za zimní pokrm slouží však toliko med a žádný pel; nicméně ví se, že včel- 
stvo bez zásoby pelu přezimovati nemůže. Zdá se, že berou k němu útočiště v pří- 
padu velikého hladu. Kal dovedou včely přes zimu podržeti při sobě. Kdyby toho 
nebylo, znečistily by svůj příbytek, z čehož pošel by puch zdraví jejich škodlivý. 
Vlhkost od včel vydychovaná časlo nasazuje se v oulu co jinovalka a led. Vy- 
stoupí-li zima tak vysoko, že včely ztuhnou, pak svaly jejich, v čas zimního spánku 
pevně svinuté, pozbudou síly své a včely padají v celých hromadách ke dnu oulu a po- 
imirají. Někdy podaří se, zdánlivě mrtvé včely zahřátím opět vzkřísiti. Zajímavá po- 
zorování o tom činil Reaumur. Ku konci listopadu dal dva tucty včel do teploty + 4—5? 
R. Nelrvalo ani hodinu, a všecky byly na pohled mrtvé i selrvaly v tom slavu celý 
den. U večer byvše zahřáty jevily všecky ještě známky živobytí, Znova dal je do 
nižší teploty, a příštího rána zahřály byvše opět jevily všecky ještě známky živobytí. 
"Na to nechal je v teplotě + 4—59 R. až do konce třetího dne, 'kdežto však byly již 
