160 
proč včely k zadělávání porouchanin neužívají vosku. Dějeť se lo prolo, poněvadž vosk 
byl by jenom nedostatečnou ochranou proti larvám jistých hmyzů. 
K obraně oulu „zřídí se u česna řádná stráž. Na jaro totiž přicházejí zhusta 
včely cizí krást z oulu med. Těm. stráže brání přístup skrz česno. Obletuje-li cizí 
včela a chce do česna, lu často je viděli, jak hlídačka se vzepne, chňapajíc po cizince 
předníma nožkama. Umkne-li se tato a uletí, tož hlídačka vrátí se zas na své místo. 
Však proto pro všecko podaří se cizinkám dost často projíti i po dobrém skrze česno, 
podaří se ale jen tenkrát, když přinesou pomazánku s sebou, t. j. něco medn neb me- 
dové šťávy. V takovém případu nastrkuje přiletěvší cizinka“ hned svůj sosáček hlídačkám 
a dává jim medu okusiti — a tu bývá do oulu puštěna. © Takové včely pak v oulu 
se udomácňují.. Cizí trubci pouštějí se do oulu bez překážky. Za to ale přišla-li by 
cizí matka a chtěla do oulu, lu stráže sápají se na ni, včel přibíhá pořád víc a více a 
všecky vrhnou se na malku cizinku a udusí ji. © Stráže u česna pořáde se střídají, a 
také v noci jsou na svém místě, aby odháněly mlsné mravence, škvory, můry a 
jiný hmyz. 
Zároveň s těmito pracemi dělnic začíná i činnost královny. Již v únoru, někdy 
již v lednu, obyčejně ale v březnu začínají silné ouly nasazovatli plod, totiž královna 
počíná klást vajíčka do buněk. S počátku klade jen vajíčka, ze kterých se líhnou děl- 
nice. Taková vajíčka klásti může malka i bez spáření se s trubcem, čehož huslé pří- 
klady se pozorují. Aby však mohla nésti vajíčka samčí a samičí, musí dříve zúrodněna 
býti trubcem. Tolo zúrodnění děje se v letu, obyčejně za jasného dne v nejpěknější 
poslední dobu. Zúrodnělá královna nevyjde více z oulu, a třetího neb čtvrtého dne po 
svém svatebním výletu, někdy také o něco později začíná klásti vajíčka, jak již zmíněno 
nejprvé na včely dělné, neboť na těch záleží prozatím nejvíce. 
Klásti vajíčka počne matka uprostřed díla na místě nejteplejším, obyčejně po- 
blízku česna. © Kladeť je po pořádku do buňky za buňkou. Buňky, do klerých 
nejprv snáší, jsou ze všech nejmenší ; šířka jejich obnáší 2*/, čárky, hloubka asi '„ 
palce. Nejprvé vstrčí matka do buňky hlavičku, aby si ji prohlídla, zdali je prázdna, 
pak pokročíc o krok dále vstrčí do ní zadek. V tom postavení setrvá několik oka- 
mžení, třeba půl minuty, an mezi tím průvodkyně její — neboť malka nikdy neobchází 
bez komonstva — jsouce všecky hlavičkami k ní obráceny a tak okolo ní jako hvězdu 
tvoříce, ji olizují a po celém těle hladí. Snesši vejce odpočine sobě malka na ně- 
kolik okamžení, služky její nanovo ji laskají a na posilněnou jí podávají svými so- 
sáčky medu. Odpočinuvší sobě ubírá se matka k nejbližší buňce, kdež opakuje se toléž. 
V únoru a březnu klade matka méně vajíček nežli v dubnu a květnu, Počet 
za den snešených obnáší někdy více set. Ostatně závisí plodnost malky na její zdra- 
vosti a síle, pak i také na jejím stáří. V prvním a druhém roce svého věku bývá 
matka obyčejně nejplodnější, v třetím méně a ve čtvrtém neb dokonce v pálém roce 
mizí plodnost její buď docela, anebo klade matka již jenom trubčí vajíčka. Mimo to 
záleží také mnoho na čase a podnebí. V teplejším podnebí a čase, a pak za hojné 
medové pastvy klade matka víc. 
Snešená vejce mají tvar ledvinkovilý a potažena jsou útlou, do modra se lesk- 
noucí mázdrou; podoby jsou podlouhlé, podlouhlejší nežli vejce slepičí. V buňkách 
stojí vejce zpřímeně, přilepena jsouce dole mokem lepkavým. Snad postavení toto, 
