162 
děje se proměnění larvy v pupu a pupy v dokonalou včelu. Celý pochoi dospívání 
včely od snešení vajíčka až do jejího vylezení z buňky v. poslední své po- 
době trvá nejdéle 21, při teplé a příhodné povětrnosti jen 20 nebo 19 dní. S trubcem 
trvá to však déle nežli s dělnou včelou, obyčejně 24 nebo 25 dní. Nejkratšího času 
na své vylíhnutí potřebuje matka. Jak vyskoumáno, dospěje asi v 16 dnech, Včela úplně 
dospělá počne dýnko, kterým zavřena byla, dokola prokusovati, a když odpadne, tu 
z buňky vyleze — vyleze k veliké radosti nacházejících se tu včel, kleré ji hned ra- 
dostně vítají, podávajíce jí svými sosáčky medu a po celém těle ji olizujíce, aby. ji 
očistily- Pak krmí mladou ještě několik dní medem, a když náležitě zesilí, vyvedou ji 
za veselého prášení z oulu ven. 
Prášením čili radovánkami nazývá se poletování včel za pěkného počasí před 
česnem, kdežto dělají menší neb větší kola, vesele při tom bzučíce. Při télo příleži- 
tosti vyměšují se z oulu včely slabé a zmrzačené, neboť také ony vyběhnou z oulu, avšak 
chtíce vzlítnouti padnou na zem; odkudž nedostanou se více do oulu a zahynouti musí. 
Silné prášení jest důkazem, že oul je zdráv, že má svou matku a včel hojnost. Slabé 
prášení prozrazuje pak oul slabý neb churavý, a oul osiřelý docela se nepráší. Za 
prášení podniká mladá královna svůj výlet svatební, a prášením. začiná: slavnost rojení. 
Jakkoli včely svůj plod rády mají, přece stane se někdy, že naň i samy vraže- 
žedlně sáhnou. Býváť to tenkrát, když o blaho celého roje se jedná nebo když se 
jest obávali hladu. Tak na př. chystaly-li se včely, aby se rojily, totiž mají-li nasa- 
zíno na královny a lrubce, na to ale uhodí špatná povětrnost, tak že rojiti se nelze: 
tu dají se do královských buněk a bez milosti z nich červa trhají ; rovněž i z trubčích 
buněk trhají červa a vyhazují ho z oulu celé přehršle. Ano nedostává-li se buněk, 
kam by med ukládaly, tu někdy i plodu dělničího nešetří, pryč jej vyhazujíce. Tolikéž 
nešetří vylíhlých mladých mrzáků, i tí bývají bez milosti z oulu vystrčeni. Ostatně 
i v roce, kde medová paslva je zvláště hojná, čas ale suchý, hledí si včely snášení 
medu více nežli vyléhání plodu. 
Med ukládají včely obyčejně v buňky hořejší, do buněk dolejších klade 
královna svá vajíčka. Děje se to proto, poněvadž medové zásoby mají znamenilou váhu, 
a jsouce dole uloženy mohly by svou tíží buňky s plodem potrhati. 
Buňky, ze kterých vylíhlé včely vylezly, ihned se vyčistí, a matka nasadí do 
nich nová vajíčka. A však povlak, jímž potáhl červ stěny buňky, když se zapřádal, 
jest nyní tak zaschlý, že ho včely více z buňky odstraniti nemohou, což za následek 
má, že buňky, jež častěji k vylíhnutí červa byly posloužily, jsou čím dále tím pozij 
a k vyléhání červa méně schopné. 
Ku konci května, v teplejších krajinách již dříve. začne matka klásti vajíčka 
trubčí do zvláštních buněk, prostrannějších nežli v jakých dělnice se líhnou. Vajíčka 
trubčí podobají se zcela vajíčkám včelím, toliko prý jsou dle Gundelacha o něco: málo 
kratší, ale o nic širší. © Proměna trubců podobá se docela proměně dělných včel, až 
na to, že pochod ten, jak zmíněno, trvá déle. 
Trubci jsou samečkové v oulu, určeny k zúrodnění matky. S jich objevením 
se postoupí roční vývin života včelího o důležitý krok, jimi pojištěno jest potomstvo, 
a lím základ nového státu, nové osady. Vyspělí trubci jsou větší, jmenovitě tlustší 
nežli včely dělné, zadek jejich jest chlupatý, žíhadlo jim schází. Většími svými křídly 
„spůsobují také větší bzučení, tak že již v letu snadno se dají rozeznat. Mimo to schází 
