164 
u velkých tabulí aneb ukájela. hlad žebravé rodiny v šírém polí : lepotvárností a barvou 
baviti oko svého ctilele, dechem svým jej posilovati jest jí vším. (Není=liž Lo samolibosl 
a soběctví? Možná, avšak ve zdánlivém © soběčtví moudrost se ukrývá, kteráž vady při- 
rozené zastiňujíc „nejlepší přednost vzdělává, jakoby věděla, že ctnost její ve květu, 
hana v plodu spočívá, dle ruského přísloví: když růže plody míli chee, bývají — šípky. 
Ale dosti již. anthropologisujících rozjímání, ku  kterýmž. rostlina tak mnoho- 
stranná a proslonárodní mimovolně zavádí. Obraťme se k rostlinopisnému poznávání 
netoliko, růže, samé, jako hlavně čelnéha jejího příbuzenstva, do kteréhož, jak podo- 
Iknulo, téměř „všecko naše ovocné slromoví náleží. Béřeme zde pojem příbuzenstva 
růží poněkud v širší rozsáhlosti, než jaký se obyčejně se jmenem čeledi Růžovitých 
spojuje. Nabudeme tak větší řád Růžovilých, klerýž svým obsahem již dříve vylože- 
ným řádům Jehnědokvětných a Lušlinatých roveň jest a k řádu poslednímu co nejvice 
se, připodobňuje, tedy v soustavě spřirozené co nejblíže k němu se druží. V řádu tom 
pořádají se rodové do šesti menších skupenin, ježto jako posavad čeledi nazýváme. 
K jasnějšímu rozhledu uvedu hned napřed tylo čeledi zejmena, a stručně jejich rozdíly 
naznačím. První čeleď „Jabloňovitých obsahuje ovocné stromy s ovocem; kleréž uvnitř 
více pouzder, buď mázdrou nebo peckovou slupinou  vykládaných chová, a na jehož 
temeni svého času květ postaven byl. Do čeledi Mandloňovitých náležejí ovocní stro- 
mové s ovocem o jediné pecce, kleréž s květem nijak nesouvisí. a tedy na svém ho- 
řejším konci žádné stopy kvělní nenosí.  Jmenovanou. čeleď, hlavně v mírném pásmu 
severním rozšířenou, zastupuje v krajinách tropických čeleď Zlatoplodovitých, ovocných 
to stromův s ovocem podobným mandloňovilému, kteréž jen v něklerých méně patr- 
ných znacích se liší. Čeleď Růžovitých v užším smyslu vyznamenává se mnohými, su- 
chými, často v puhárkovitém lůžku více méně uzavřenými plůdky. kalichem nebarev- 
ným 4—5lupenným, s nímž obyčejně 4—5iupenná koruna spojena bývá, rozeznává se 
zvláště od Nazaníkovilých, jimžto koruna chybí a za lo okvělí z četných, barevných 
lupenů v několika řadách na květu se nachází. Plůdky i zde jsou mnohé a v baňkovilém 
lůžku zavřené. Poslední čeleď Granatovitých záleží z jediného rodu, granátového jablka, 
kteréž v úslrojnosli svého plodu nejvíce k jablkům se blíži, ale zase tak neobyčejně se 
odznačuje, že“ v celém rosllinstvu nemá sobě rovně. © Jablko lo obsahuje pouzdra ve 
dvou patrech nad sebou; jakým spůsobem zajímavý ten plod v takovouto upravenost 
vyspívá, později šíře vysvětlím. 
Ze žádného řádu rostlinného není tolik. druhů vůbec alespoň dle jmena známo, 
jako z toho, jenž nás v tomlo pojednání zajímati bude, anobrž i odrůdy některých 
zvláště oblíbených druhův jsou všcobecně známy z trhů a ze zahrad. © Předce ale 
jest užilek z nich, dle něhož vážnost některého předmětu nejvíce se měřivá, toliko 
v jednom ohledu, v tomto však nad míru znamenitý. Po ravách obilních a některých 
-zelinách pěstuje hospodář ovocné stromy s nejvydatnějším prospěchem, a'lak jsou plody mno- 
hých růžovitých důležitým pramenem výživy a majelnosli celé nejpotřebnější třídy spo- 
lečenské.  Doličovali šířeji užitečnost ovocných stromů laké z jiných ohledů, nepatřilo 
by sem, úvodní kapilula každé šlěpařské knihy plna jest chvály jejich, schvalujíc snažně 
jejich pěstování. Již z hustého pěstování jejich lze souditi, že se mnozí druhové u 
nás nenalézají na původní své půdě, alebrž že od kultury jich se ujavší z cizích, a to 
„dílem příznivějších krajin (v'střední Evropě rozšířeny jsou © Jejich přenešení z jedné 
krajiny země do druhé padá na mnoze již do starobylosti, jak toho bezpečných histo- 
