166 
tři rostou po Evropě, zvláště jižnější, v lesích. Jeřáb (Sorbus Aucuparia) nedává svým 
známým šarlatovým ovocem žádné potravy, leda plactvu, kleréž je zvláště miluje, ale 
k vůli výborné kořalce, kteráž se z něho pálí, v sadech a u silnic se sázívá. Také 
ovoce skalní mišpůlky (Cotoneaster vulgaris), nízkého, po skalí mírné Evropy se plazícího 
keře jenom placlvo požívá. © Ze mnohých druhů ohlohu (Cralaegus), nejčetnějších 
v Americe severní, vyjímám naš obecný hloh (Cr. Oxyacantha) a nazarolu (Cr. Aza- 
rolus) v Evropě jižní, už také v Krajině samoděk rostoucí, a velikými, červenými plody 
oblíbenou. © U těchto hlohů je vždy vice kvělu a květenství pohromadě, mišpule (Me- 
spilus germanica) liší se květy ojedinělými a ničím jiným. Ačkoli v Evropě jižní planá 
přichází, pochází prý ušlechtilý její zahradní odrodek od východu, jak někteří chtějí 
z Hindostanu. Podobně má i gdoulový keř (Cydonia vulgaris) původ východní, bylť 
z Kydonu na Krelě, kdež zajisté není domovem od sebe, do Řecka, pak do Říma pře- 
nešen a nyní v Evropě jižnější je rozšířen. Ovoce nejmnožších jmenovaných a jiných 
druhů užívá se pro prvotní trpkost jako zastavujícího léku proti plynutí života. 
Z Mandloňovitých má mandle (Amygdalus vulgaris) domov přirozený v Malé 
Asii a severní Africe; k Římanům přišla ze Řecka, pročež Kato její ovoce řeckými 
ořechy jmenuje, pak se přenesla do Provincie francké, a posunula se znenáhla se- 
verněji jednak do Anglicka, jednak do jižnějších Němec i do Čech. Známo, že toliko 
jádra jsou jedlá, zevnilřní ale oplodí suché jest a ve vlákna se roztřepuje, buď mázdřité 
tenké, anebo tlusté a jako kamenné. Jsou dva odrodky mandle, sladké a hořké. Hoř- 
kost pochází od zvláštního organického prvku, mandloviny (amygdalinu), kterýž ostatně 
také v plodech střemchy obecné a střemchy bobkolisté (Prunus Laurocerasus), broskve 
a v jiných slivoních se nalézá, a ve větší dávce člověku záhubný jest pro kyselinu vodno- 
modřinnou (Hydrocyansáure, Blausáure), ze kteréž se skládá. Některým zvířatům, jako 
psům, kočkám, veverkám, plakům dostačuje jediná hořká mandle k usmrcení. Vodou 
se mandlovina rozpouští, pročež uvařené hořké mandle své zhoubnosti pozbývají. 
Z mandlí se vytlačuje olej mandlový, jehož sladké mandle dvakrát tolik dávají. V za- 
hradách k ozdobě sázívaná mandle křovitá (Amygd. nana), jejíž ovoce ostatně o polovic 
menší, roste ve vlasleeh jihoruských až po Urál. Broskev (Persica vulgaris) pochází 
jako mandle z Malé Asie, a dle domnění, kteréž na zvuku jejího jmena se zakládá, 
z Persie. Theofrast, řecký filosof, 318 před Kr, dotýká se broskví jakožto cizozem- 
ského ovoce. V Římě oclly se leprva 30 let před Pliniem a za takovou vzácnost byly 
považovány, že se mnohý kus za 300 sestercií (12', zl.) kupoval. Ještě později, 30 
let po Kr., seznámili se Římané s meruňkami (Prunus Armeniaca), též ovocem malo- 
asickým, kteréž za časů Alexandrových z Armenie do Řecka se dostalo. Z jader je- 
dnoho odrodku tlačí se v Brianconu olej (huille de marmolte). Mezi četnými druhy 
systematického rodu Prunus náležejí švestka (P. domestica), trnka (S. spinosa), prcavka 
neb slivka (P. insililia), mezi slívy s podlouhlou, na obojím konci ostrou peckou. Do- 
mov šveslek jest přední Asie, v slarém věku jmenovitě Syrie (město Damaskus) hono- 
sila se výborným ovocem, a Evropa je sušené odtamlud ode dávna dostávala. Do 
Říma přenešena jest po ztrátě samostatnosti řecké, a za Pinia již k třidceti odrůdám se 
pěstovalo. Nyní po celé mírnější Evropě se sází. Trnka a prcavka rostou v mírné 
Evropě planě, ale trpké plody jejich nejsou chutné ; poslednější však jest matkou ně- 
kterých štěpných odrůd, jako blum, špendlíků, renglí (reine-Claude) a j. V některých 
krajinách, jmenovitě jihoslovanských, dobývá se ze švestek kořalka slivovicí zvaná, 
| 
| 
| 
