170 
vuje, k rozmnožování se po širší prostoře ale jest jiných výrostků potřebí. Takové 
vyvinuje jahodník v neobyčejné míře tak zvanými výběžky, kteréž v paždí některých 
lupenů rhizomu pučí. Dlouhé provázkovité šlahouny jeho leží slabostí na zemi, v jisté 
vzdálenosti vyženou listy hustě nad sebou, zakotví se tam kořínky v zemi a založí takto nový 
rhizom, čímž se jahodník velmi rychle široko rozplemeňuje. Ačkoli tylo výběhy neslouží bez- 
prostředně Květení, přiházívá se na bujných, v kypré zemi živořících rostlinách, že se vý- 
honek ukončí květem, dříve ale list utvoří, z jehož paždi výhonek druhořadní vyrůstá. 
Mezi byliny dvouosé patří mnohé mochny, jejichž rhizom nikdy nad zemi se nevznese 
nýbrž každým rokem jen konečný pupen lupenův rozvíjí; začež poboční pupeny jeho 
z hořejších páždí listních druhé květné osy představují. Mochna plazivá (Potentilla 
replans), ač má rhizom tohoto druhého spůsobu, shoduje se předce v druhé ose květo- 
nosné zcela se šlahouny jahodníka. © Zde totiž pravidelně druhá plazivá osa po něko- 
lika vzdálených listech vytvoří dva listy hustě nad sebou, nad nimi pak ve stopku 
ztenčená v květ se končí; z posledního jejího listu ale vyroste zase šlahoun, jenž se 
zdá býti pokračováním prvního i taktéž kvělem se končí, a tak šlahoun za šlahounem, 
květ za kvělem v řelěz se pojí. 
Mnohem složitější ovšem, než u bylin růžovitých, vyskytují se poměry posloup- 
ných generací na stromech a keřích tohoto řádu, jak hned patrno každému, kdo bo- 
hatou článkovitost jejich haluz, větví a letorostů pozorně prohlédá. Toto množství růz- 
ných os hruškového, švestkového, třešňového stromu zdá se na první pohled pestrou, nepo- 
řádnou směsí, zdá se tak, když na zimu po ztrátě lupení holá kostra stromová odhalena stojí, 
ale již lupenatost, kteráž ze skupenin lupenů, na jistých místech tvořených, od sebe tu ostřej 
tam méně ostře oddělených a v celek pěkný se pojících, záleží, ukazuje na zákonitost 
a pravidlo, jímž se strom co organický celek buduje. Při všeliké svobodě, s jakou se 
každý letorost vyvinuje, nepřekračuje předce: jistých mezí, umístěním jeho a poměrem 
k celosti stromu jemu vykázaných, lak že se strom dobře zařízené obci podobá, kde 
jednotlivec svobodně jednali smí, pokud místo a spojitost jeho s obecností dopouští, Každý 
strom řídí se zvláštní svou zákonitostí, a poznávání léto jest tedy zajímavější i věde- 
čtější, nežli pouhé popisování stromu dle zevnilřní podoby, kleréž na př. praví, že jest 
jeřáb strom do 30, nejvýš 40 stop výšky, 1—1'/, stopy šířky s hladkou popelavou korou, 
jenž dosti nízko v korunu širokou, pyramidalně okrouhlou se rozkládá, anebo že jabloň 
velmi nízkokmená hnedky v korunu širokou, z rozkladitých, nepravidelně prohýbaných 
haluz tvořenou, se rozpoušlí, kdežto hruška štíhlejším vyšším kmenem, pyramidalnou 
korunou z přímějších větví prostoupá a t. d. Kdežto charakteristika tato při popiso- 
vání druhů, tedy pro systematiku, důležila jest, běží nám zde více o všeobecnost, 
kteráž v něčem jiném se zakládá. 
Uřízneme-li letos povstalou větevku z růže, uhlídáme, že články mezilistní nejsou 
všecky stejně dlouhé; na zpodu jejím jsou články nevyvinulé, na nichž nižní listy pu- 
penu této větevky, později upadalé, stály, po nich následující, lupeny nesoucí se dlouží, 
prostřední jsou stejně dlouhé, až nejposlednější se opět skracuje; potom následuje 
pupen konečný, jenž v příštím roce opět se rozvine na podobný spůsob jako letošní 
výrostek. © Každý kus, jedním letem vyrostlý, nazýváme letorost, a tu nalezneme tedy i 
větevky z několika letorostů složené, když po více let již koncem svým dále rostly. 
Podobně u jablka a hrušky má každý letorost více nevyvinutých počátečných článků. 
U mandle vyrovnávají se 2—3+ počáteční články ponenáhlu délce hořejších článků, 
