172 
proutky  gdouře pravidelně odýrhují © konečný pupen, tak že konec jejich jako 
nožem uříznul náhle se zastaví; u mnohých jiných stromů a křů vyhásíná zrost náhle, 
ač málo pravidelně, ve špičce, kteráž uschne. © Jiné pravidelné“ zastavení zrostu pů- 
sobí všeobecně objevení se květu neb květenství konečného často již po prvním letorostu. 
Poslavení jmenovaných os vedlejších, jako- silných prutů, pavětviček, trnů na 
prutu předcházející generace, řídí se opět jistými zákony; a lak přicházíme k zákoni“ 
losti, vlídnoucí. v rodině osné, jestliže tak nazveme letorost lonský a jeho poboční osy 
z paždí jeho listův. | Jako už nahoře připomenuto, že mohúlnost pučení ku konci leto- 
rostu z paždí listů se stále zmáhá, tak nyní se v rodině osné ukazují hořejší poboční 
osy silnějšími, dolejší stále slabšími, jmenovitě tedy ony zakrnělé puky, jako pavětevky 
a trny, dolejší část letorostu zaujímají. © Na silném letorostu jabloně a hrušky: stojí dole 
ony tlusté pavětvičky, čím výš, tim více se větevky dlouží; podobně u- švestky, kdežto 
nejdelší, proutky vedlejší nahoře shloučeny stojí. Na letorostu hlohu stojí dole jedno- 
duché krátké trny, bez postranných pupenů; tyto přecházejí u větve £—4 palce dlouhé, 
trny své a hořejší pupeny. nesoucí a trnovitě zakončené; výše slávají se vělevky vždy 
větší, končíce v pupenu, nejhořejší toliko zase trochu se krátí. Silné letorosty trnky 
maji také dole trny, malými pupenci obsazené ; hořejší díl nese toliko pupeny; kteréž 
příští rok v lupenalé větve vyrostou. Dolejší puky na letorostu třešně jsou květy, na- 
hoře teprva přes rok vyvinou se z pupenů lupenaté letorosty; a na střemše jest leto- 
rost „na dolejším díle prost větviček, pak následují květonosné puky (obr. 2.), nej- 
hořeji zas lupenaté výrostky. 
Při takovém uspořádání vedlejších větviček na letorostu vysvítá příčina, proč, na 
mnoholetém prutu větvičky rozličného druhu se. střídají, na pohled dosti nepravidelně. 
Jelikož konec letorostu, nejmocnějí pučící, se začátkem následujícího, chudé neb žádné 
větvičky nenasazujícím, se spojuje, museji na prutu mezery se dáli pozorovat mezi jednotli- 
vými letorosty, a tak prut sám jako článkovitý vypadati, což na příklad na dlouhých 
tenkých větevkách višně velmi patrno, kdež pupeny, květy a větvičky na ročních hrani- 
cích nahromaděné viděti jest.. Hranici dvou letorostů, i později zřejmou, činí ale stopa 
pupenní, totiž těsně nad sebou stojící kroužky kolem prutu, což jsou jizvy po upad- 
lých šupinách pupenových. 
Pokračujme od rodiny osné dále, vizme, kterak ovocný strom na základě“ tomto 
další svou stavbu vykládá, Poboční větve každé rodiny osné ovšem zase svou gene- 
rací včíví zplozují, nová generací opět se rozmnožuje a tak povstává z rodiny taková 
skupenina odvislých os, kterou plemenem os nazveme. Rozumí se, že v každé generací 
zákony již na jednotlivém prutu vyložené stále platnost mají; a však s ohledem na po- 
měr posloupných generací jeví se zákon pozvolného ubývání síly zrostivé. Neberouce 
ohledu na zakrnělé a slabé větvičky, ukazují se i silné výrostky vždy slebšími nežli 
prut, na němžto povslaly, a tento úbytek zroslu jeví se jak zmenšenou délkou: leto- 
rostů a menším počlem jejich článků, tak i skrovnější tlouštkou, tak i vůbec slabší 
mocí pučivou. Co se ubývání tlouštky dotýče, musíme tu něco zřejmě vysvětlili. Jak známo 
vylváří se každým rokem z vrstvy podkorní, ze živoucí běli (cambium) nová vrstva kolem: 
do kola na stávajících už vrstvách dřevních, tak zvaných létech; i ovine se tím všecko dřevo 
stromové jako jedním pláštěm, proto že běl vět í různých generací vůbec souvisí, "Poněvadž 
větve poslednější generace o rok mladší jsou než jejich máti, musejí také o vrstvu méně počí* 
tati a tudíž poměrně tenší býti. Avšak tohoto úbytku tlouštky se ani hořejší výpověd netýká, 
