175 
toliž kloubem se stopkou spojené, jako na př. list citronový. © Očitě jednoduchý list 
ale považovati za složitý. protože je článkovitý, jak skutečně vůbec se činí, jest ho- 
tový nesmysl. 
Složené listy dlanitožebré slovou dlanité, zpeřenožebré ale zpeřené, onyno má 
u. př. trojlistečný jahodník, ostružinníci, tyto jeřáb, oškeruše (viz obr. £.), růže, toten 
a j, a sice jsou ty listy vždy lichozpeřené. © Vícekrat složité listy, jakéž má udatna 
(Spiraea Aruncus), jsou v řádu tom velmi vzácné, Běh metamorfose to s sebou nese, 
že lupeny k hořejšku na prutu, kde ku květovému útvaru se blíží, vždy jednodušší podoby 
nabývají, a protož mohou ovšem dolejší lupeny býti složité, hořejší ale dělené, a sice 
mělčeji a mělčeji dělené, až pak zcela jednoduché. Tak činí tyto lupeny a pak vyšní 
listy přechod do oboru květného. 
Kdy ale nastavá u růžovitých obor květný, a na jaké pruly, na jaké generace 
se víže?  Olázka tato souvisí úzce s uvažováním rostlin našich dle posloupnosti os 
neb prulů vegetativních. U bylin jest odpověd zase nejsnadnější, poněvadž každý prut 
nad zem se vznášející květem neb květenstvím složitým se končili schopen jest, a na 
dospělých dosti silných trsech také se tak končívá. Jednoosý jahodník obmezuje tedy 
již první osu svou kvělém, kdežto mochna jarní (Potenlilla verna) na druhé generací 
květy tvoří. Z pozorování stromů a křů růžovitých plyne taková všeobecná zákonitost, 
dle kteréž strom skrze určitý počet generací pouze zrostivých sesilovati musí, dříve 
než nastane doba, v nížto první kvěly své nasadí. Není doba ta dobou zvýšené činnosti 
stromu, jak by se zdáli mohlo, nýbrž naopak známkou seslabené vegetativní moci jeho 
vůbec a zvláště os kvělonosných. Mnohé silně rostoucí pruty po celý věk svůj ku 
květení nepřicházejí, kdežto již pobočné jejich osy úkol ten dílem obdržely. © Čím po- 
zdější generací, tím více převládá v ni tvoření květů nad zrostem, tím větší poměrný 
počet os úlvarem kvělným se obmezuje. A takto působí květení zcela jako výše vy- 
ložený úbytek zrostu podélného, a úbylek zrostu, s počtem generací se vzmáhající, 
i staví rovněž na mnoha punklech hranice vzrůstu stlromovému. 
Květoucí osy ovocných stromů vyvinují se naskrze až o rok později nežli maleční 
jejich prut, když byly co zimní pupeny přezimovaly, a pročež na zpodu jejich nižní listy 
"neb jizvy po nich spatřujeme. Tvar lupenů ale není všeobecně na nich vyvinut, jako útvar 
nižních listů, a protož rozeznáváme květy neb květenství konečné, když osa květná 
také lupeny nosí, a květenství neb květy postranní, schází-li jim útvar lupenů. Na ja- 
bloni a hrušce nese květoucí pavětvička několik lupenův a pak květenství; ona může 
vytrvati více let, jelikož z paždí lupenů příštím rokem opět květní puky vyhání a tak 
se rozvětvuje. Květní osy a lupenaté proutky střídají se bez pořádku na matečním 
prutu. Jinak se chová gdoule, kdežto proutky květné jen rok trvající a květem se 
končící na dolejšek prutu se obmezují; aneb ve vyšších generacích jak matečný prut 
tak všecky poboční květem se končí. U hlohu, růží, ostružinníků, střemchy má jedno- 
| letý květní prut podobně několik lupenů, nežli se květenství rozvětvuje. U višně nese 
skrácená osa květní jen malé lupénky, kleréž u třešně docela v listence, květenství 
její obalující, přecházejí. U švestky a prcavky vynikají nejčastěji 2 kvěly bez listenů 
Z pupenu zimního, u trnky, mandle a meruňky obyčejně jen jediný květ. Na vegeta- 
tivním prutu hlohovém vyvinují se hořejší pupeny jednoho letorostu v květní pruty, nej- 
hořejší ale rostou dále bez květení, jejich ale poboční osy třetí generací již vesměs 
v květní proutky se mění ; zároveň tvoří také následující letorost hlavního prutu samé 
