177 
nejdolejší nejdříve, a laké se obyčejně osy jejich nejvíce prodlužují. A však ne ve 
všech obmezených květenstvích vyvinuje se nejprvé květ konečný, totiž tenkrát ne, 
když pobočné osy kvělné velmi četné jsou a vzdálenost od nejdolejší až ku konečnému 
květu přiliš veliká, jako v květenství č. 10.. Mýli se tedy velice botanikové, kteří kvě- 
tenství obmezerné a odstředivé za pojem totožný považují. Stopujeme-li původ oné 
dráhy, kterouž rozkvětání pokračuje, a rozdílu vylkoutého, sezniváme jej v nisledují- 
cím. Listy zakládají se na vyvinujícím se prulu ovšem pořádkem posloupným, pupeny 
v jejich paždí však neomylně o něco později než tylo listy, tak že již lístky květu ko- 
nečného založeny jsou, nežli v paždí dolejších lístků (vyšních loliž) pupeny pobočních 
květů zakládali se počnou.  Vytvořuje-li ale osa mnoho, listů vyšních, tedy v nejdo- 
lejších už mohou postranní květy býti počaty, dříve než na založení konečného květu 
došlo. Další vyvinování kráčí stejným chodem, a tedy v prvním případu konečný květ 
všecky bočné, v druhém případu nejdolejší, postranní květ předstihuje konečný. 
V květenství neobmezeném rozvíjí se vždy nejdolejší neb nejkrajnější květ nej- 
prve zcela pravidelně. a rozkvětání pokračuje vzhůru neb ku středu — ono jest vždy 
centripetální (dostředivé, k středu se beroucí). V pracktickém ohledu jest ale rozdě- 
lení v kvělenství obmezené a neobmezené méně užitečné, neboť by se jím tak podobné 
květní rozvětvení, jako jsou obr. 3 a 413, potom 6 a 14, do rozličných oddílů staviti 
musila, což by nebylo přirozené třídění. Nejpřiměřeněji rozdělíme květenství ve tři 
třídy, v hroznovilé, latovité a vrcholíkovité, kteréž všecky v našem řádu represento- 
vány jsou. A. /ZZroznovilé kvělenství. Hlavní osa, buď kvělem ukončená, buď neukon- 
čená, nosí větši počel pobočných kvělů. Jsou-li tyto květy stopkaté, máme hrozen 
jako u muchovníka (Amelanchier, č. 3), u střemchy (č. 13) ; jsou-li bezstopečné, jest tu 
klas jako u totenu (č. 6) neb řepíčku (č. 14).. Je-li hlavní osa skrácená, vidíme oko- 
lík při lavole trojlaločné (Spiraea triloba č. 5); jsou-li při tom i poboční květy bez 
stopky, jako při Poterium, totenu přibuzném, máme strboulek (č. 7). B. Latnaté květen- 
ství povstává z hroznovilého, když pobočné osy opět se rozvětvují, čím níže stojí, lím 
do vyššího stupně. K dolejšku vzmáhající se rozvětvenost jest právě charasteristickou 
známkou laty. Č. 2, 4, 8, 9, 10 představují řádu lat od jednoduchosti skoro hrozno- 
vité až do rozvětvenosti vyšších slupnův. © Č. 40 jest vlastně příklad květenství mí- 
"čhaného od udatny (Spiraea Aruncus); nabudeme ho, pomyslíme-li si místo jednotlivých 
květů č. 8 celé klasy kvělův, Jest to tedy lata z klasů. C. Vrcholíkovité květenství 
představují č. 11 a 12 Ono se vyznačuje neustálým snažením rozvětyenosti do vyš- 
ších stupňů. Každá osa konči květem a jen jednu neb dvě protistojné pobočné osy 
utvoří, tyto zase lak a podobně následující, při oemž jedna osa druhou do výšky před- 
slihuje. Takové kvělenství má lužebník, husí nožka, jahodnik a j. 
Nevždycky bývá snadno, povahu květenství dobře poznali, poněvadž listeny, 
« jejichž paždí květní stopky vynikají, dosti zhusta se potlačí, jako u tužebníka, husí 
možky. Ukazuje toto zanikání listů v oboru vegelativním na brzké mocnějsí vyvinování 
se kvělu, jehož ústrojnost v tomlo řádu neméně jest zajímavá, nežli v kterémkoli jiném. 
77- Květy skoro všech růžovitých jsou obojaké ; velmi zřídka zakrněním jednoho 
neb druhého pohlavního prvku různopohlavné. Lesní naši udatnu spatřujeme již z po- 
zdálí ve dvojích trsech, jedny bělají se útlými, drobnými samčími květy na latách, 
druhé strmí plodonosnými latami hruběji a tužeji do výše; jest tedy rostlina dvojdomá. 
Krvavec (Polerium) je V řádu tom příklad jednodomosti: v strboulku toliž stoji samčí 
Živa 1858. 12 
