ZIVA. 
ČASOPIS PŘÍRODNICKÝ. 
Redaktorové: Prof. Dr. Jan Purkyně a Jan Krejči. 
Svazek IV. Ročník šestý. 1858. 
o 
; Hraběte Kazimíra Wodzického 
zápisky o vlaštovkách, 
Vlaštovka, ta zvěslovatelka Vesny, len malý, milý a nás tak milující pláček, ne- 
může bez člověka žili a uslavičně ho navšlěvuje, ačkoliv od něho zakouší mnohá ukru- 
čenství. Vlaštovka uletá před davem, neb dav není společnost; uletá před hlukem a 
tulí se k obydlí pokojných a pracovitých rodin, Kdekoliv se člověk usadil, buď v mírném 
podnebí severním neb v horkém jížním, na východě neb na západě, všude mu vlaštovka 
letmo prozpěvuje, všude ho baví svým těloovikem ve vzduchu, a když se na podzim 
paštovky začnou shromažďovat v hejna, každému jest v duši teskno a smutno, neb svět 
"bez hravých vlaštovek představuje zajisté mrtvý obraz. — Vlaštovka jest naše podru- 
| -hyně, pod přístřeším, v síní, v stáji, v ovčinci, všude jest jí plno, a jsme jí za to 
-díky povinni, neb bez loho dobročinného pláčka by nikdo nevydržel před miriadami 
hmyzu ; tak platí vlaštovka hojně za byt, jehož jí přejeme. © Staví si hnízdo, že ho 
nelze rukou doslati, svěřuje nám svá písklala, tulí se k nám, zpívá nám milostné pí- 
, | sničky, baví nás svým polelováním a nikomu se nezproliví, proto si ji všichni lidé cit- 
liví srdečně a navždy zamilovali, ona si získala srdce naše i všech věštců, od Virgila až 
do nejnovějších básníků, každý si jí vážil, každý ji opěval, každý jí věnoval několik 
srdečných slov; vlaštovka jest z celé přírody jediná, nezná nepřátel; ulekši se pod 
ochranu krále přírody, člověka, důvěřuje mu a nevěří, že by mohl nevděčník její do- 
brodiní splácet ukrutenstvím, Nechme jí při lom přesvědčení, snad se člověk napraví, 
-a milujme toho lelného živočiška, neb i ona nás miluje, brání nás před nesnesitelnými 
- komáry, znepokojujícími mouchami a jiným škodlivým hmyzem, milujme ji, neb jsme my 
© národ pohostinný, a ona bezbranná se nám oddala, 
k 
Když sv. František Salesius před kostelem kázal, a vlaštovky sedící na řimse tak 
hlasitě štěbetaly, že slova jeho přehlušily, pravil k ním: „Tíšeji sestry vlaštovky, do- 
o aby mne bylo slyšel“ A zajisté vlaštovky náležejí k našim rodinám, básníkové 
je zovou přítelkyněmi neb družkami, každý má vlaštovky rád, proto vám chci popsat 
„dich život, jich dobročinnost, jakou nám prokazují, jich srdečnost, život manželský a 
společenský, jenž může být pro lidi příkladem. Neb svornost a vzájemná pomoc pa- 
Živa 1858, 
