201 
"Sotva se na východním obzoru objeví jasný pásek a kohout zapěje, už vlaštovka 
vstává, sedné na větvičku a pěje Bohu ranní modlitbu, ona první 3 ve dvoře ještě všecko 
spí, i zamilovaný vřabec odpočívá ještě hluboko ve své peřině a drůbež nádvorní ještě 
ani nemyslí vstát, alé vlaštovky už nám oznamují vycházející slunce a dodávají chuti 
k'práci a růchu. Teprv později vstávají. ostatní ptáci, vrabec vystrčí z hnízda hlavu, 
řehek zahradní odžpívá Svou romanci, kósové a drozdi flétovým koncertem baví ucho; 
slavík melincholicky zapějč, a zas jako fanfaron zatluče, třasořitka vyběhne na střechu; 
zamrcá svým dlouhým ocáskem a odletí k vodě podívat se, jak jí lo sluší, a zdaleka 
slyšet zpěv skřivánka, jenž se vznesl pod oblaka, aby co nejblíže mebes odzpíval Bohu 
své hymny vděčnosti, holubi zavrkají, husy zakejhají, a netrpělivé vlaštovky se už mi- 
hají povětřím, hledajíce hmyz, jenž také čeká na východ slunce, aby život prace na 
novo započal, 
Když si konečně mladé vlaštovky zvykly spát v těsném hnízdě se starými a už 
několik dní v povětří beze strachu rejdily, naleznou jednoho večera otce na stráži 
a matku zas na prvním vajíčku v hnízdě. Neobyčejné to podivení a velká nespokojenost. 
Kde mají nyní, tak pozdě už a po takovém unavení, hledat bezpečného místa k odpoči- 
nutí? Otec jim to rozkládá, všecky dohromady švítoří a konečně ise starým průvodcem 
odlelí na místo, jejž byl zajisté už dříve proto vyhlídl. Jsou to vyčnívající latě pod stře- 
chou, někdy suché větvičky velkých stromů, jindy místečko v rákosí; umístiv v tom záli“ 
ší nespokojenou mládež, vrácí se ku svému milému bnízdu a už pohodlně nocuje se 
samičkou. Svévolná mládež přiletí ráno jako na radu neb aby přála rodičům dobrého 
dne; večer by se mladé zase rady vrátily do hnízda, ale všecky pokusy jsou marné; 
rodiče mají už cos jíneho v hlavě a zkrátka odbudou děti, aby si šly zase do rákosí. 
Podruhé snese samička obyčejně jen tři vajíčka, a vychování druhé rodiny na- 
dělá rodičům neobyčejných starostí, ježto vyklubaná  písklala často ještě v hnízdě 
sedí, když se vlašťovky v srpnu už na cestu připravují a scházejí. To staré velmi zne- 
pokojuje, neb vědí, že ty děli na opozděné“ cestě hladem i zimou v noci aneb dešti 
často zahynou. 
j Mylně se tvrdí, že každý párek vlaštovek staví ročně nové hnízdo, naopak, kdy- 
koliv jen může, opraví staré, vyčistí je, přinese novou poslel a spěšně snese vajíčka 
v lonské hnízdo. To jsou párky, hteré časně vychovávají silné dvě rodiny a na cestu 
se neopozdí. Ty pak, které musejí stavět nové hnízdo, vychovají pozdějí už své první 
mladé a s druhými se buď opozdí na nebezpečnou ceslu anebo snešená vajíčka ani 
nevysedí. Když je léto mokré a chladné a vlaštovky mají nouzi o potravu, že musejí 
často a na dlouho odlétnout s vajíček, zastudí se mladé a zhynou v zárodku. Tu opět 
lze pozorovati, že se bratr se sestrou páří, neb rodina přiletí vždy najednou, a kde 
bylo jedno hnízdo, jsou druhého roku dvě, tři, a mmoží se tak, až staří ptáci vidí 
| „příliš velký počet hnízd na jednom místě, a proto některé párky vyženou, aby si hle- 
daly na jínem místě úkryt.  Jednoroční ptáci jsou ještě velmi neumělí stavitelé, zkoušejí 
"stavbu se všech stran, lepí nepořádně obydlí, a vidouce, že z toho nebude nic, opouštějí 
"základy a častoi začaté stěny astaví znova. Vlaštovky později přiletěvší často těch opuštěs 
-mých začatých hnízdv potřebě použijí s podivným rozumem, a s podivuhodnou zručností 
vystaví si pohodlné hnízdo z neuměle začaté stavby. Mladé párky si prohlížejí stará hnízda, 
jež jím slouží za vzor, pročež hledí co možná nejblíže starých stavět. Jest to zrovna 
tak, jako když. syn hospodáře na blízké živnosti pod dohledem a návodem otce se uč“ 
