204 
v povětří, Nejedna později otevřeným oknem ovletěla do:;těch pohostinných obydlí, usedla; 
zašlěbetala na znamení vděčné paměli, obletěla kolem, ulovila několik, mušek a opět 
uletěla do světa a ty povděčné návštěvy opakovala kolikkrát za leto. +, s Ja 
Y popisech cestovatelů, kapitánů, missionářů nalézáme lhůty, kdy, vlaštovky při- 
letují do teplých krajin; po mnohá léta jest jich přílet lam; zaznamenán mezi;,5..a, 20, 
říjnem. V Senegale, na mysu Dobré naděje, na ostrovích Kanárských, v Jamaicejatd, 
stráví zimu.. Nejedno hejno vlaštovek, opouštějíc jižní Evropu ku konci září, v několika 
dnech doletí do těch vzdolených krajin, Cesta jich jest dobře vymyšlena a jich, včasný 
odlel svědčí o velké opatrnosti, Nejrychleji táhnou k jihu, aby, lam „na břehách řek 
u jezer okolo selských stavení, nad stády ovcí atd. při dostatečné hojné, potravějvyčkaly 
na příznivý vítr, a jak mile začne vát, hned celý sbor v subordinací počne se,zdvihat, 
plachty nepotřebuje rozlahovat, neb je má vždy pohotově, a odletí v kteroukoliv hodinu, 
Kdyby od nás lak časně neodlelěly, musely by pak -i při nepříznivém prolivném „vělru 
přes moře, což by bylo pro lo okřídlené, opeřené vojsko velmi nebezpečné; (Cesta 
jejich vede vždy přes oslrovy, na nichž odpočívají a opět na dobrý vítr čekají ; kolik- 
král unavené po lisících sedají na stežně korábů a švíloříce projevují svou wadost, že 
jsou opět ve společnosti lidí. Kde mohou lam přenocují, neb nerády v pozdní tmavé 
noci cestují, leč v náhlé potřebě; nejraději však nocují na stromech. neb na, skalách 
a před východem slunce vyletují a letí až pozdě na večer. i 
Vlaštovka jest, jak jsem už pravil, zosobněný pospěch, zidealizovaná neobmezená svo- 
boda, ale při tom srdečný, vděčný, rozumný ptáček. Nikdy nezapomenu, jak jsem v tuhém jaře 
r. 1853 stuhlým vlaštovkám otevřel vrata ovčince, s jakým radostným zpěvem vletěli do ovčince, 
a potom jako na poděkování, když jsem za nimi vešel, kroužily mi tak hlízko kolem hlavy; že 
byly kolikkrát jen několik palců od mé čapky, pořád harmonicky prozpěvujíce; polom se 
pustily na honbu za mouchami, které se tam jako jpodruhyně už dávno před zimou byly 
ukryly; a neobyčejnou porážku mezi nimi spůsobily.  Zahnavše hlad usedly ma jeslích 
a počaly vesele zpívat; já seděl naproti nim poslouchaje s roztoužením, neb ta hymna 
vděčnosti svědčila mně, a já jsem. jim také dobře rozuměl, Po hodině už nový nepo- 
koj, už jim tam bylo zas lěsno a dušno, ty republikánky nemohly už ssnésli těch, pout, 
vrážely brzo do vrat, brzo do oken, chtěly ven, ovšem že jsem je pustil, neb jak bych 
byl nerozuměl svým milým pláčkům? — Vyletěly opět spokojeně, neb ačkoliv bylo 
venku chladno a ještě žádných mušek, přece tam byla svoboda neobmezená; celý jsvět 
jest jejich, nebe a země jsou jedině jejich meze. © V těch slolách dělal jsem si denně 
to vyražení, vpouštěl a vypouštět své vlaštovky, a vždy jsem dostával tytéž znaky vděč- 
nosti v letu i zpěvu. Jen vlaštovce, v letu nepřekážet, to ji lze přivésti k veliké dů- 
věře, i tak daleko, že po šesti měsících, po odbyté cestě se vrátivší, do obydlí pozná 
dobrodince, pozdraví ho zpěvem a skoro denně ho vítá v domě i na dvoře. +) 
Srdečnost vlaštovky jest v každý čas podivuhodna; vidět jak. starší mladé, ošetřují, 
jak si vzájemně pomáhají hledat potravu, jak je doprovázejí na odpočinulí ; a, což te- 
prv říci o té oullocitné, věrnosti manželské a 0, lásce rodičů k dětem! Čteme, že ro- 
diče vracejíce se z lovu k svým mladým nalezli hnízdo v plameni, zatřepetali, pozdálí 
chvílku křidélkoma, žalostně zapěli a vrhli se do ohně, nemohouce přežít tu ztrátu. Ob- 
divovati se musí každý jich tklivé srdečnosti, kdo jich život poznal, obdivovati. se musí 
jich obětavosti k družkám, jich rozumu a paměli. spěl 
V letním čase „kde člověk, tam i vlaštovky ; jsouť polěchou bloudícího,; průvod 
