207 
shledal, při čemž všechny stěny nehladké, pookrouhlé, sferické a buď vypoučené neb 
podduté jsou. Každému hned napadne, že více takových kusů jednu hmotu tvořiti mohlo, 
která pružností rozličných plynů uvnitř snad teplem rostoucí konečně roztržena jest 
a v úlomky na vše strany rozmetána. Všecky povětrní kameny na povrchu černá neb 
hnědočerná kůra pokrývá, skládajíc se z týchž látek co ostatní hmota, jen v stavu 
struskovatém jsouc. - Vyjma povětroně od Chanlonnay (z Vendée) a od Juvenasu, 
které také ve hmotě své dírky a bubliny mají, byla tato vlastnost u všech shledána, 
jako vůbec povětroně nejen co do tvaru zevnějšího, nýbrž i co do lučební složitosti 
po všecka století podivuhodně souhlasí. Na každém místě dá se ona tmavá kůra od 
Zpodní, více méně jasně šedé hmoty ostře rozeznati, tak jako onen černý olovový po- 
tah na bílých balvanech žulových u vodopádů Orinoka, Nilu a Konga Humboldt za lak 
významný uznal. 
Povrchní tato kůra obnáší */, až '/;““ a jest někdy na jednom a témž úlomku 
nestejná; při tom na některých povětroních buď mdlá neb lřpylivá a málo lesklá, na jiných 
blýskavá, jakoby kámen lakován byl; opět u jných nabývá lesku kovového a působí 
na magnet. 
Co na jedněch dobře souvisí a takovou tvrdost ukazuje, že na oceli jiskry dává, 
shledá se na jiných rozpukaná a štěrbatá, ano i uvnitř povětroňů v podobě žil, vrstev 
neb kapkovitých čáslek nalezena jest. Někdy tvoří na povrchu hrbole a vedle docela 
odkrytých míst celé řady malých kapek, jako se nezřídka rozličné ze žílek a lístků 
povstalé nákresy na povrchní kůře spatřují. Chladný, Schreibers a Berzelius nemohli 
navzdor všemu namáhání nic podobného pomocí ohně vyvéstí a tím tvoření kůry vy- 
© svělliti. Dle skupenství hmoty své a přítomnosti železa rozstupují se laké povětroně neko- 
vové na dvě třídy. Povělroně k první třídě patřící dají se buď snadno na prášek roz- 
mělniti, načež ve vodě v kaši se promění, ano již v suchu se rozdrobuji, buď okazují 
větší souvislost, pak ale na vrypu se lesknou nebo při zrnitosti žlutozelenou barvu 
mají. © Ryzé železo a siřitec jeho (FeS) buď zcela chybí aneb se jen v rozmělněném 
prášku drobnohledem najíli dají, jsouce doprovázeny černými zrny Cr Fe a neroslu, 
v kyselinách nerozpustitelného, však velmi podobného k olivinu. Povětrní kamení této 
| třídy jmenuje se nepravidelné (anormální). 
Povětroně nekovové třídy druhé mají naproli tomu skoro vždy zrnilé složivo, 
jsouce při pevnější souvislosti —— vyjma povětroň z Lontalaxu — buď hutné a stejno- 
rodé neb dirkované a malými dulinami prokládané. Základní barva hmotní jest v celku 
šedá a přechází čelnými odslíny skrze světlo-, modrošedou až do tmavo- i černošedé, 
ano u čediči podobných až do černé; jen ly povětroně, které pro svou. bohatost na 
železo k povětroňům kovovým se velmi přibližují, více méně do hněda hrají. 
Při tom není barva jejich veměs stejná, nýbrž často se pestrá barvitost shledá a 
kámen pak jest skvrnatý, místem světlo-, a místem tmavošedý, nebo se okazuje mnoho 
„rezových skvrn, ostře se líšících, brzy opět nás překvapí brecciová neb porfyrová podob- 
| ost. Hmota kamení povětrního představuje se nám co zemovilá smíšenina četných ne- 
- rostů, které již pouhým okem rozeznati lze, a vedle nich se vyskytují rozličné pří- 
- měšky. Nejjednodušší povětroně skládají se ze dvou neroslů, jeden z nich jest k labra- 
-doru, druhý k augitu podoben, oba pak se v čerstvém stavu nacházejí, neb nerost bílý 
mezdá se býti docela čerstvým. Obyčejně přistupuje k tčmlo dvěma nerostům ještě 
třetí, kolivinu velmi podobný, aneb se dá vedle nich místo labradvrového neroslu jakýsi 
