208 
živcový neb leučilový poznati, Posledním nabývají povětroně nekovové rázu porfyrového, 
Mimo to se ukazují ještě vlroušené šedozelené | kuličky neb. černošedé, zakulacené 
vyloučeniny nerostu. posud neznámého, brzo více brzo méně patrně vynikajíce. 
Značný vliv na podobu těchlo povětroňů mají příměsky, které buď jen z, FeS 
bez přítomnosti ryzého železa pozůstávají, a sice v takovém kamení, kde magnesie ne- 
převládá, buď se vedle FeS také ryzé železo v četných zrnech nachází, . Podlé toho, 
zdali kyz neb ryzé železo převahu má, obdrží hmola svěllo-. neb tmavošedou, baryu; 
majíc ještě k lomu obyčejně „pohled brecciový. V těchto povětroních. převládá pak 
magnesie vždycky, a. nadřečené 3 částky smíšeniny taklo do 2 skupenin dosli paměli- 
hodné povahy se řadí: nerost k olivinu podobný nedá se více ohněm rozlaviti, nýbrž jen 
v kyselině rozpustitli; naopak se ale chovají nerosty, ostatní k.ohni a kyselině, totiž 
augilový, leucitový neb živcový, Povělroně kamenodobné třídy télo zvou, se, pravi- 
delné (normální). Ze všeho ale vysvílá; že povělroně tyto nepatří více k jednoduchým 
neroslům, nýbrž že na sobě ráz hornin nesou. Však i tenkrále mají u porovnání 
s horninami pozemskými, ať již přítomnost ryzého železa v nich opomineme čili nic, 
zajímavých a obzvláštních vlastností do sebe. Neb bohatost jejich na magnesii, která, 
jak jsme okázali, ve všech co základní částka se nalézá, vzácnost křemíkovky a nepa- 
wný obsah křemanů hlinilce a drasla povělrní -horniny dosti vyznamenávají, U.po- 
zemských hornin jest to právě naopak; zde převládá křemíkovka a přítomnost křemanů 
hlinitých a draselnatých jest hlavní podmínkou složení jejich, kde naproti tomu magnesie 
velmi podřízenou bývá. Že olivin ve vývrhelích vulkanických země naší a málo kdy:v jiných 
přichází, nedokazuje ještě nevyhnutelně, že jest opravdu vulkanickou zplozeninou, nýbrž 
on jest. nerozlavitelný a machází se ve vývržcích sopek, poněvadž, s nimi 
v jedno rozpuslili se nemůže, V povětroních kamenodobných jest ale tak stejně s ostat- 
ními částicemi promíšen, že jeho přílomnost zde dojista jinou příčinu má než v lávách 
a v čediči. Povětrní kámen od Alaisu nám dosti zřejmě ukazuje, že ve vlasti pově- 
troňů jakousi zeměznalskou případností horniny se, rozpadly a v nový druh země se 
obrálily, a že sama tato olivinová s ryzým, železem smíchaná hmola onou horninou (byla, 
ktérá rozdrcena jest. Že tato zemina obsahuje soli, které se ve vodě rozpouštějí; zdá: se 
na to poukazovali, že ona událost se stala bez přičinění vody aneb vody tlakové, která 
velké množství těchto solí v sobě držela, tak že při vyschnutí nazpět zůstaly. 
Látka uhlíková, již tato zemina v sobě obsahuje, neoprávňuje nás ještě k tomu 
úsudku, že v prvotní vlasti povětroňů říše ústrojná zastoupena jest, naopak, dovoluje 
nám podkládati, že povětroně zprvu co tekutiny vyvrženy nebyly, na to se teprv ochla= 
divše, poněvadž při takových okoličnostech tvoření zemin se nedá myslili, 
V Čechách můžeme opět tři pády povělrního kamení, historicky dokázati, tyto 
jsou: 4. pád dne 3. července 4753 u Strkova nedaleko Tábora; úlomky od */, až do 
20 lib., majíce mnoho železa ryzého v. zrnech a provazcích ve hmotě své; 2,,dne 
8. září 1808 u Lysé (někdejší kraj Boleslavský), 4 úlomky 18 lib, těžké, černé s mdlým 
povrchem ; 3. dne 44. října 1824 u Žebráka (někdy kraj Berounský). © čtvrtém pádu 
se toliko zaručená zpráva v někdejším pošlovském časopise (Postamts-Zeilung) od, 29. 
července 1723 udržela; dle ní spadlo jistě dne 22. června 1723. mezi Libešici a Plo- 
skovicemi 33 kamenů, které prý sbírce Klementinské do, Prahy odevzdány byly, 
ale nikdo není sto udati, kam se na to poděly. Též okolo, polovice 417. stolelí se mluví 
o pádu povětroňů v Čechách, však nám mimo tulo zaručenou zprávu očividné důkazy 
