213: 
rují, nacházíme, že na podivuhodných úkazích se zakládají, ježto s jejich padáním spo= 
jeny jsou. Neb tak zcela zvláštní vid světlový, pak třeskot hřímavý spolu se silným 
olřesením vzduchu a blízkých předmětů, konečně rozšiřování neobyčejného zápachu po 
síře při pádu povětroňů: všecky tylo zřídka vídané okoličnosti byly povždy s to, aby po- 
zornost lidí všech časův a každého slupně vzdělanosti na neobyčejnou událost v pří= 
rodě obrátily a lehce popudlivou obraznost jednotlivců přepodivnými domněnkami a obrazy 
naplnily. Opravdu velkolepý jest to pohled, jenž pád povětroňů předchází, zvláště pak za jasné 
noci, když se při nejhlubší tichosti světlý bod neočekávaně na vzdáleném místě třpytícího se 
nebe vyskylne a ohnivou dráhu za sebou nechávaje buď zase lak neočekávaně zmizí 
neb pozvolna uhasne. © Obyčejně zůslane celý, ale někdy se zdá, jakoby jiskry ze sebe 
vyhazoval, maje vůbec podobu padající hvězdy, zač také staří takové vzduchovidy a 
ohnívé koule drželi, kteréžto poslední větší hmotu majíce dosli patrně s tlakovou čerst- 
vostí oblohu prolelí, že jak ostatní tělesa nebeská za vteřinu 4—7 mil urazí, Opět 
jindy okáže se malý a světlý, později se rozžehnoucí obláček neb jeden, někdy i více 
ohnivých pruhů, z kterých při dalším pohybování světlé těleso se schoulí, v jehož po- 
chodu se uetoliko oučinek tíže, nýbrž i odběžného směru pozoruje; ano někdy se 
zrovna spatří, jak v skocích obloukových (caprae sallantes), snad od hranic vzduchu se 
odrážejíc, dále se pohybuje. Ve větší rozsáhlosti se okazují ohnivé koule, které pla- 
men, kouř a jiskry ze sebe vyhazujíce dlouhý ohon za sebou vlekou. Někdy tvoří 
menší díly od nich odlomené © zvlaštní koule. — Konečně celé ohnivé těleso s ne- 
smírným hřmolem a silným olřesením vzduchu roztrženo bývá a úlomky takto povstalé, 
j nezřídka opět se rozpraskujíce, co povělroně na zem padají. Za dne se dá takový úkaz 
- těžce pozorovali, poněvadž svěllo jeho září sluneční až na malé obláčky kryto bývá, až pak 
nastalý a rozléhající se hřmot nás upozorně konec úkazu zvěsluje. Dle všech badání 
nestává zádného rozdílu mezi tak zvaným očišťováním se hvězd, ohnivými koulemi a 
- pověltroni ; neb všecky tři úkazy se často vedlé sebe pozorují ano i někdy do sebe 
- vzájemně přecházejí, oslalně nejen co do velkosti své neb rozprskování jisker nýbrž 
- také co do výšky (10 až 15 zeměpisných mil) a rychlosti pohybování úplně souhlasíce. 
- Světlo ohnivých koulí jest obyčejně jasnější než měsíční, a někdy za dne i při jeho 
| jasnosti v krajinách tropických tak lesklé, že patrný stín dává. Nejvíce vídáno jest 
i světlo bílé neb začervenalé, jindy modravé ano i barvy duhové, při tom v kouli jiné 
„nez v ohonu; při ohnivé kouli dne 18. srpna 1783 se pozorovalo, jak světlo brzo bílé, 
brzo víc červené neb modré, někdy též zelené i žluté bylo. V těch pádech, kde se 
žádné roztrhnutí koule nepozorovalo, byla buď vzdálenost úkazu od země převelká neb 
(se takové těleso po přemožené přítažlivosti země naší dále světovým prostorem pohybovalo. 
Obyčejně jsou kusy na zem spadlé čili povětroně ještě horké ano žhoucí, tak že se často 
postava věcí, na které padnou, na jejich kůře oliskne, aneb vnikají 3 až 15 střevíců 
do země, zápach sírový rozptylujíce. Pravdě podobno jest, že objevení se povětroňů 
ani s částkami roku neb dne, ani s úhly světa a zeměpisní polohou, ani konečně s poča= 
© sím neb opakováním nesouvisí, Jestliže tu nějaké souvislosti s naší zemí stává, leží ona 
bas Jiných okoličnostech. Domnívají se totiž někteří, že velký díl těchto kosmických těles na 
© hranicích našeho vzduchu beze vší proměny dále se pohybuje a ve své dráze, klerá pří- 
| tážlivostí země jen u výstřednosti proměněna jest, okolo slunce pokračuje, aby teprv po 
| více obězích a mnohých lelech zase viditelnými se stala. Jiný dil jest pro velké při- 
bližení se. k zemi naší od ní zcela přitažen a spádá ve spůsobu povětroňů na povrch 
