215 
teční rychlost jejich 110.000' ve vteřině, tedy 14 kráte větší býti musela, než Laplace, 
Biot a Poison v průměru udali. Z četných pozorování při sopkach pozemských našel 
Dr. Peters, že Etna svým vývržkům 4250“, a dle jiných Pic de  Teneriffa týmž 
3000“ rychlosti ve vteřině uděluje. Dejme nyní tomu, že by sopky měsíce pro nedo- 
statek odporu vzduchového půl třetikráte větší rychlost vývržkům svým dávaly, musíme 
přece tutu rychlost ješte 14 kráte větší sobě mysliti, abychom známou planetární čerst- 
vost při padajících povětroních obdrželi, což by 36krát větší rychlost (110: 3000—=36'66) 
vývržků ze sopek měsíce dalo, než se u pozemských nalézá! Při tom nedbáme 
ani na odpor vzduchu země naší, ani na okoličnost, že by měsíc proli všem podklá- 
dáním oněch silozpylců jistě nějaký obor vzduchový míti musel, an se dle nich mocné 
sopky na něm nacházejí, ledy jádro jeho žhavé jest. Selenisté jsou takto přinuceni, 
s jedné strany vedlé mnohé Pravdě nepodobné sady také nesmírně zapletené, vysvětlení 
jednoduchého úkazu přírodního na pomoc bráti, a s druhé strany s tou myšlénkou se 
kojili, že dle ostrovtipného namítnutí Lichtenberkova — konečně takového souseda země 
zastávali, který na ni ustavičně kamení hází! — — 
Nejkrásněji se všecko vyjasní, když za pravdu přijmeme, že povětroně jsou 
kosmická tělesa, která se (dle svrchu udaného) tak jako oslatní oběznice v prostoru ne- 
konečném okolo slunce otáčejí a do přítažlivosli země přišedše na povrch její padají. 
S lím souhlasí nejen všecky okoličnosti při jich padání (úkazy světlové, rychlost) ale 
i složitost hmolní, jako se s druhé strany žádná proti tomu námílka zastávati nedá, Jsouť 
lo původní kosmické hmoty, ještě nikdy jakési větší těleso netvořivší , aniž rozkotaniny 
takového představující, neb proti lomuto svědčí: 4. že by žříceniny nějakého většího 
tělesa nebeského přelěžce v podobě oblaku neb vlasatic, ba spíše co pevné hmoty 
v oboru vzduchovém se ocitly; 2. muselo by více rozmanitosti v utvoření a ostatních 
vlastnostech povětroňů býti, kdyby byly úlomky rozličných míst takového tělesa; 3. ne- 
dají se tak stejnorodé hmoty, jako k, př. povělrního železa, toliko za díly příhodně se 
roztrhnuvšího tělesa nebeského, nýbrž jen za původní tělesa sama prostorem světovým 
se pohybující považovali, 
Pak nás každý jednotlivý výstřel hvězdy o nenadálém pohybování uprostřed 
-nočního ticha uvědomí, tak jako myriady povětroňů v nesčítatelných houfech se objevu- 
© jící nutně vážnými myšlenkami naplní; pak se nám v onom klidném lesku báně nebeské 
i okamžilý nový život vyskytne, an tam, kde v libojemném světle stopa hvězdy padající 
- se rozžehne, na obloze ohnivý obraz míledlouhé dráhy oku napnutému se představí 
— a hořící asteroidy o bytnosti všude přítomné hmoty v prostoru světovém svědectví 
© vydají. Převýznamný, ano jedině nás uspokojující příklad jakési kosmické a pravé hmotní 
— vzájemnosti spalřujeme v pádu povětroňů; neb ony nejsou více tělesa, která ze vzdá- 
lenosti toliko světlem a teplem na nás působí, nýbrž jsou to hmoty, které z nekoneč- 
ného světového prostoru do našeho oboru vzduchového zavítajíce od země přitaženy na 
— jejím povrchu zůstanou. — 
Při tom se tyto záhadné úkazy přírodní, krásy tak vznešené, nikoliv jenom zřídka 
pozorují aneb přístupu někomu zamezují, nýbrž není žádné noci bez očisťování se hvězd, 
žádného roku bez pádu povětroňů, a naším očím popřáno jest onen lesk patřiti, kterým 
tato tělesa okamžík svého setkání se s neyvyššími vrstvami oboru vzduchového zvěstují, 
ono rychlé zmízení tak velkolepého úkazu, co znamení jejich vítězství nad přemoženou 
přítažlivostí země, pozorovati, na ony divuplné vidy světlové při jich pádu se dívali a ko- 
