——— 
er 
221 
již v pozdější letní dobu, kdežlo mu těžko výživu nalezli u na Zimu se. náležilě 
zásobiti, 
Někdy mluvívá se též o roji Aladovém nebo šebráckém. To ale vlastně není žadný 
roj, jest to samostatný celý národ, který dosavadní svůj příbytek opustil, aby si, vy- 
hledal jiný. Že příbytek svůj opustíl, stalo se z nouze: buď se mu dílo sbořílo, buď 
dali se do něho moli, myši, vši neb jiná neřest, již zmoci nemůže; anebo jest to 
hlad, jenž včely pryč žene. V oulu takto opuštěném nenalezne se ani památky medu 
nebo plodu. Vystěhovavše se i s královnou padnou takové včely obyčejně na některý 
jiný oul, chlíce se do něho vetříti nebo vžebrati. Nejvíce však bývá tu jejich osud 
smutný. Včely v oulu, považujíce cizinky se vlírájící za zlodějky, oboří se na ně 
a obyčejně až do poslední i s královnou je vyhladí. Aby však tlaklo včely z nouze 
neb hladu oul opustily, stává se jen pořídku. Obyčejně bývá, že včely spíše hlady 
pomrou, než aby svůj příbytek zanechaly, 
Podzimní život včely. 
Podzimek jest pro včely přípravní dobou na zimu. Čas rozháranosti a rojení, 
pilného nasazování plodu a pudu po rozmnožování, slovem péče 0 zachování rodu uslu- 
puje vždy více do pozadí, a za lo vstupuje do předu péče 0 zachování jednotníka Proto 
také včely hlavně se starají o zásoby na zimu a pilně med snášejí. ; 
Na podzim sice matka ještě vajíčka snáší, ale v menším počtu než dříve, až ko- 
nečně v listopadu neb prosinci docela přestane vejce klásti.  Týmž spůsobem přestává 
ponenáhlu také vylíhání plodu, 
Vedle matek vejce kladoucích vyskylují se na podzim také dělnice, které vejce 
kladou. To stává se nejvíce v oulech kralovny své pozbavených; vydaří se totiž ně- 
která dělná včela, klerá za svého mládí snad lepšího pokrmu dostala a v buňce větší, 
přechodní, vyrostla, ta klade pak vajíčka, ale jenom vajíčka trubčí, a k tomu velmi ne- 
pravidelně, třeba 5 i 6 do jedné buňky, ba i do buněk královských, kdežlo matka klade 
je pořádně a pravidelně po jednom do každé buňky. 
Někdy má oul královnu nezúrodnělou, poněvadž pro tělesnou vadu nemohla vy- 
lítnoutí, Ta může sice také vajíčka snášeli, ale, jak již povědíno, toliko trubčí. Ano 
i při staré zúrodnělé královně přihodí se někdy, že nese jenom samá trubčí ;vajička. 
Příčina toho záleží, jak se zdá, v tom, že jí zásoba plodného semena došla. V tako- 
vých případech plní se na podzim oul samým trubčím plodem, který pak převahu ob- 
drží nad dělnicemi, tak, že se ho lyto sprostiti nemohou, a lakový oul nevyhnutelně 
„propadne záhubě. 
V oulu pořádném, svou zúrodněnou královnu majícím, nastává naproti tomu 
trubcům na podzim trpký osud, Dokud je venku dostatek medové pastvy, tu trubcům 
je hej — včely dovolují jim hodovati na snešeném medu, Jak „mile se ale začíná 
pastva tenčiti, což obyčejně bývá v měsící srpnu, nastane pronásledování trubců a vy- 
hánění jich z oulu. A tu jednají včely jako se zvláštním rozmyslem. Nejprv odhánějí 
trubce od medu, shánějíce je dolů na prkno. V tom čase nazdvihnuvše svršek oulu, 
nalezli bychom dno jako vydlážděně samými trubci, kteří tu mdlejí hladem a studenem. 
Stane-li se někdy, že pastva venku zase poněkuď obživne, že nastane příznivá pohoda, 
v takovém případu dovolí se trubcům zase k medu se navrátiti a na něm několik dní 
si pomlsati. Potom ale již není více žádného smilování. Včely seženou je s medových 
