222 
plástů dolů, a tam, když hladem a zimou byli zemdleli, oboříce se na ně stíhají a kou- 
sají je a hlavně křidélka jim vymknouti usilují a pak z oulu ven je vyhánějí. Tu bývá 
viděti mnohého trubce, an vyleza z česna má na zádech neb po slraně jednoho neb dva 
slihatele své zavěšené, kteří nepopoušlějí, leč trubec násilím se vyrve a. ulítne, anebo 
uondán S nimi na zem padne. Který padnul, ten více ze země se nezdvihne, a který 
ulítnul, ten více se nenavrátí. Oslatní pak bývají v oulu ukousáni, ubodání a mrt- 
voly jejich pak z oulu ven vyházeny. 
Přihodí se však také někdy, že zádav lrubců už nastane v měsíci kvělnu nebo 
červnu. Býváťf to nejvícé tenkrát, když záhy z jara nastala dobrá pastva a včely se 
už k rojení připravovaly, na to pak uhodilo dlouho lrvající špatné počasí. V takovém 
případu bývají pak trubci hubeni a ani plodu trubčího neušetří se; celé hrstě ne- 
zralých trubců vyhazují včely z oulu ven. Změní-li se však povétří jestě v čas, tož 
hubení lrubců přestane, trubčí plod zakládá se na novo a včely mohou se pak ještě 
rojili. 
Poněvadž na podzim všecka péče včel obrácena jest na hojné zásobení se pro 
zimu, tedy hledí sobě zaopatřili medu všemožným spůsobem, a v ten čas poletuje 
nejvíce zlodéjek. Včely zezdravých, silných oulů snaží se vetříli do cizích slabších, 
nakrásti tam medu a přinésti jej domů. Tyto své loupežné výlety opakují lak často, 
až okradený oul docela jest vyloupen. Oloupeným taklo včelám nezbývá pak jiné 
spásy, nežli spojili se s loupežníky svými a vejíli do jejích oulů. Týmž spůsobem po- 
lelují na podzim tak zvané Aladové roje, o nichž byla již zmínka činěna, a napadají cízí 
ouly. Také proli vosám a čmelíkům mají se včely co bránili. 
Při tolikérem nebezpečenství, jaké v ten čas oulům hrozí, drží při nich včely 
pilnou stráž, která tak dlouho před česnem vylrvá, pokud ji zima do oulu nezažene ; 
a včas potřeby činí pokřik, načež všecky včely ven z oulu k jeho obraně se hrnou. 
Když včely nashromáždily dostalečnou zásobu na zimu, počnou je chladné noci 
a ostré vělry také na to upomínali, aby se opalřily proti mrazům zimním. Nejdříve 
zamazují všecky rozsedliny a škuliny svého přibytku dluží, při rostoucím chladnu zužují 
laké česno týmž spůsobem, ba někdy berou k tomu i vosk. 
Podobným spůsobem, jako o potravu a ochranu, pečují včely až do pozdního 
času také o čistotu. Nelibě páchnoucí věci v oulu, n. p. mrtvé inyší, potahují dluží 
a voskem, a pokud jenom dovoluje počasí, vyletují za teplejších dní v dosti silném 
počtu, aby se čistily. Ovšem při tom zahyne mnohá včela, ježto zkřehné a na 
zem padne. 
Jak mile však uhodí tuhá zima, neopouštějí včely více oul, v němžto se všecky 
shrnou do prostředka v hustý chumáč, aby zimu prospaly a v odpočinku nových sil 
nabyly pro budoucí jaro. Stráž dávno již jest odstraněna, dělání vosku, vylíhání plodu » 
slovem všecka činnost přestane. 
