223 
O lebkách člověčich vůbec a o slovanských zvláště. 
Od Dr. Eduarda Grégra. 
Zabral jsem se před nějakým časem do sludium lebozpytu — čili craniologie. 
Hlavní pohnútku k tomu zavdaly craniologické práce prof, Retziusa v Stockholmě, roz- 
troušené sem tam v různých časopisech  přírodnických německých i švédských. Chtěl 
jsem se s počátku pouze lileralurou toholo malého odvětví přírodopisu člověka obe- 
známili a dosíci slanoviska, až ku klerému nauka tato za naších dnů byla pokročila; na 
samostatná studia a další badání nepomýšlel jsem, hledě, abych se upřímně vyznal 
s největší nedůvěrou na vše co frenologií a craniologií zapáchalo, což snadno omluvili 
se dá, povážíme-li, že nejhlavnější a nejsmělejší soustavy frenologické i eraniologické, 
od Galla a jeho přívržencův, a v novější době od Carusa a jiných vystavěné, na nej- 
zamotanější nezcestí se byly dostaly a před forum přísné vědy nikoli obsláti nemohly. 
Pročež také za polřebné uznávám, již nyní vylknouti a ostře ohraniti stanovisko, z kte- 
rého při studiích lebozpytných vycházím, abych snad již napřed držán nebyl za nějakého 
novějšího apoštola Gallových bludů. 
Přede vším ledy podolknouli slušno, že mezi [renologií ve smyslu Gallově a 
craniologií čili lebozpylem ve smyslu našem přísný rozdíl se činiti musí. Pod jmenem 
frenologie vyrozumivá se obyčejně nauka, jenž ze zevnitřní podoby lebky, z její ve- 
likosti, z vyvinulosti a umístění rozličných částek jejích na vyvinulost a povahu du- 
ševního aparatu, v lebce uschovaného, toliž na mozek a následovně i na duševní čin- 
nost majitele télo lebky soudivá. Tvůrcem této nauky byl Dr. Gall, jenž © poprv 
v roku 1796 s novým učením svým ve Vídni vystoupil a později v Paříži se zdržoval. 
Nové učení toto potkalo se s počátku s neslýchaným výsledkem a získalo si v nejkratší 
době množství skoro fanalických přívržencův po celé téměř Evropě. Ale brzo obeslala 
přísná věda lenlo bujný výstřelek fysiologie před svou soudní stolici, a ejhle! hrdá, 
s velkým ostrovlipem a vělším ještě dryáčnictvím vystavěná budova Gallova učení se- 
sula se lak rychle ve svěžím vzduchu přísné vědy, jak bujně kořeny své do kypré 
půdy velikého publikum a nedouků byla zakotvila. Z celého rozsáhlého a pracného 
díla Gallovy frenologie nezůstalo ničeho, krom malé zásluhy, které si Gall i žáci jeho o 
podrobnější anatomii mozku a michy byli získali. 
Zavedlo by nás příliš daleko, kdybychom se chlěli pustiti do podrobného ro- 
zebírání Gallovy frenologie a vady i bludy její vyvracovati, Jen tolik nám budiž do- 
voleno podotknouli, že Gall jednolu duševní činnosti roztřepil na 27 zvláštních mohút- 
„ností duševních, (což ani filosofie ani psychologie připustiti nemohla. Těmto mohútno- 
„slem přiřknul Gall zvláštní částky mozku co jejich ústroje, jež ústroji mozkovými 
(organa cerebri) jmenoval, Dle většího neb menšího vývinu těchto ústrojů mozkových 
i jest prý duševní mohúlnost, tímto ústrojem vyvozována, též větší neb menší. Ústrojům 
těmto vykázal Gall místa na povrchu mozku, a poněvadž dle jeho zdání koslěná lebka 
- mozek jako šlupina těsně odívá, tedy prý se označují jednotlivé ústroje mozku i na 
zevnitřním povrchu lebky co větší neb menší vypukliny, z čehož na duševní vlastnosti 
„majitele té neb oné lebky souditi jse dá. 
Že mozek ústroj duše jest, a že duševní činnost odpovídati musí ústrojnosti a 
skladbě jeho, jest věc ovšem jasná; ale jako se nedá soudili z velikého neb malého 
k 
