244 
mosto národních zpěvech litevských; které pod jmenem Dainos od Rhesi a Kuršata vydány 
byly. Jindy zase sdělil jsem theorii s experimenty od prof. Stampfera vynalezeného 
stroboskopu, jejž jsem zdokonalili se snažil, a pod jmenem Forolytu nové jeho vydání pod- 
nikl. Poslední má přednáška bylo něco metafysická, Mluvil jsem o hlavních formách bytování 
duchového ve všemmíru: o časové, kdežto duch během nesimrlelnosti veškerý svět po- 
stoupně do své myšlénky pojímá; pak o formě prostorné, kdežto do hmotenství se 
vnořujíc současně žije a živí ve vlastním těle a v přírodě přes všechny meze se 
rozprostírá. 
Jako na první, naší zkušenosti přístupné příklady toho ukázal jsem na bytování 
duše lidské ve vlastním osobném vědomí, u souboru počasném v paměti a upomínkách, 
a rozptylení jejím ve smyslech a všech částech vlastního těla souborem prostorním. 
Co příspěvek spisovatelský podal jsem do knížky od anlikváře Ernsta vydané: 
Planetognosis, co vlastní bezjmenný článek: „Papierstreifen eines verstorbenen Natur- 
forschers“, kdežto jsem se snažil hypothesí o zeměduchu vylíčiti. 
Snad nebude nemístné také zde promluvíti o tom, jakým spůsobem jsem se stal 
professorem fysiologie, a jak jsem ouřad svůj zastával. 
Že jsem již ve věku mládeneckém povolání k stavu učitelskému a učenému vů- 
bec cítil a sobě uvědomil, co důkaz toto služiž moje vstoupení do řádu Piaristů. Jsa 
vychovanec jejich v semináři Mikulovském, a znaje tradice o slavných jejich mužích, 
P. Voigtu, Dobneru, Konarském, pln citu vážnosti k svým vlastním učitelům a přízniv= 
cům řádu toho, a neznaje vyšších oborů učenosti nežli ten, považoval jsem za veliké 
štěstí státi se oudem jeho. Podobně přirozené bylo mé vystoupení z řádu, když jsem 
čtením a společenským obcováním poznal, že stává ještě vyšších oborů světa učeného. 
Hlavně mne hnala přírodověda do poměrů volnějších. Mělť jsem jakési tušení 
odkrytí nových, dotud nevídaných výjevů přírodních, blouznil jsem o Kastelově klavíru 
barev, o užití galvanického stroje na smysly lidské, 
Moje první milenka byla fysika, které jsem se nikdy docela neodřekl, ač po- 
zději, snad že jediný prostředek dosáhnutí známostí přírodních bylo studium mediciny, 
více jsem přilnul k naukám fysiologickým, a již co sludent učitelství fysiologie za 
úlohu svého žití jsem považoval. 1 přáloť mi vyšší řízení. Prostudovav medicinu, dů- 
věřuje v dobrotu svého otcovského přítele barona z Hildtprandlů, chystal jsem se na 
cestu do Švýcar k Pestalozzimu a Fellenbergovi, abych se praklicky seznámil s jejich 
methodou vychovatelskou a s organisací ústavu Hofwylského. Neboť jsem zamýšlel, po- 
mocí svého příznivce v Blatně, jeho sídle, vychovatelský ústav zvláštního spůsobu zří- 
diti. Přírodověda měla sloužiti za základ celého vyvinování ducha mladistvého. Bavením 
s ní měly všechny síly duševní a tělesné vzrůstati, až by se stal jejím mistrem. Vzbu- 
zen jsem byl k télo myšlénce hlavně příkladem umělců zvláště hudebních, kde jen 
cvičením od let mladistvých pravá virtuosila dosáhnouli se dá. Snad mně při tom ta- 
nulo na mysli lehdáž nově zřízené Pražské konservalorium pro hudbu, kterou myšlénku 
na přírodovědu přenésti bylo na snadě. 
V těchto myšlénkách ponořen, i po překonání přísných zkoušek na doktorství 
medicinské ani nepomysle, trávil jsem poslední prázdniny v Hildtprandtské bibliothece. 
Tu dojde mne list z Prahy od professora chirurgie Fritze, že tu byl pruský generalní 
stábní lékař Dr. Rust, hledaje zdatného mladíka, jenž by za dostatečné pocestné na- 
šlívil cizokrajné ústavy dobytčího lékařství, aby pak po jisté lhůtě v Berlíně v podobném 
