101 
dů „I Zirnutí (Starrkrampf, Tetanus) 
Ztenutí se e, objevuje go tonická křeč samovolných svalů, zvláště žvýkacích (Kinn= 
backenkrampf, trismus), požerákových, hřbetních a vůbec dříkových, bez pozbytí smyslů 
a oilelnosli. 
Křeč tato bývá nejvíce následkem poranění, ale nalézá se též u novorozenců, po 
silném, ustydnulí (elunus rheumalický), a po otrávení strychninem a brucinem. 
Dle všeobecného mínění zakládá prý se v utrpení michy; jelikož však nenachá- 
zíme při nejbedlivějším rozbírání těla ani nejmenší makavé a vidilelné hmotné změny 
ve veškerém nerystvu, mohlo by se utrpení mozku neb malého mozku za sídlo poklá- 
dati, anebo tím samým právem by se mohla činnost reflexová, ústrojů ouslředních ner- 
vových zvýšena, jakož i vodivost úvodivých neb hýbavých nervů sesílena myslili. Zkrátka, 
nevíme o podstalé zlrnulí ničeho. 
„040 Záchvat, | jenž několik minul ba i hodin polřvali může, objevuje se někdy náhle, 
někdy však se vyskylují co předchůdcové: zívání. zimomra, zimnice, lřesení, pocit lažení 
ve svalech, žvýkacích a vazových, obližné žvýkání, polykání a mluvení, a svírání v důlku 
srdečním, Pak následují potrhy obličeje, šilhání, sevření úst, ochraptění neb bezhlasí, 
oblížení dechu, luhost vazu; 2 výzových svalů, křečovité nalahování dříku nazad, na 
strany, napřed aneb zpříma (opistho — pleuro = emprostho — a orthotonus), sklonění ra- 
men a křeče v lejtkách. Syaly jsou lyrdé a někdy bolestně skrčené, k tomu se přidá- 
vají otřasy ústrkem, mluvení a polykání jest zrušené, dech obtížný, oko v sloup pošle, 
zřenice (panenka) obyčejně zúžena, žilobilí lvrdé, kůže bledá a chladná, odchodky za- 
držené, srdce z počátku činnější než obyčejně, později skoro zastavené, konečně záduch, 
chroplční a smrt udušením neb mrtvicí povstalá.  Záchvat se často rozličně vrací a oby- 
čejně smrt uvodí, ale i samovolným uléčením ve zdraví přechází. Ze ztrnulí původ 
berou též rozličné choroby nervové, jako jsou třesení, padoucnice, mrlvy a lém podobné. 
a) Zirnutí pocházející z poranění (Wundstarrkrampf, Telanus trauma!icus) přihází 
se po poranění všeho druhu a všech částí tělesných, nejhustěji však po ranách klaných 
a zhmožděných, zvlášť okončin. Výbuch, jenž se. vyskytuje nejvíce mezi třetím a de- 
sátým dnem po poranění, děje se buď náhlé, aneb, což nejobyčejněji bývá, po objevení 
se-předchůdců;, kteří jsou následující: bolavost buď jen v ráně nebo šrámu, aneb i po- 
dél nervů poraněné části, suchota prv hnojící se rány, tažení a tuhost ve svalech če- 
listních a ve svalech poraněné okončiny jako i ve vázu, mráz po kůži a obtížné poly- 
kání. Někdy a však zřídka křeč lonická počíná v poraněném místě, obyčejně „se nej- 
dřív jeví ve svalech žvýkacích, přecházejíc, napotom, z těch na svaly dříku a okončin, 
naposledy však zachvacuje i dychadla a ústroje určené pro oběh krevní, 
we Toto ztrnutí -z poranění pošlé nejvíce vede k smrli, a to v brzku, obyčejně 3—4 
dní po vypuknutí; čím více se prodlužuje, lím spíše můžeme očekávali uzdravení, které 
vždy jen povlovně před se jde, s úlevou mocnosli a hojnosti záchvatů. 
Při rozbírání mrtvoly nalezly se někdy nervy poraněné části těla uvnilř, rány 
smáčknuté, rozedřené, rozklané, na polo přeťaté a I. d. a ve svém běhu k ústřednímu 
ústroji zanícené , micha: krví nalitá a obměkčená; začaslé se však nenalezla pražádná 
„podobná změna. 
il Při léčení toho, zlrnutí se musí v potaz bráti rána a utrpení nervů. V prvním 
(ohledu se schvalovaly „vřezy do rány, odstranění cizích věcí z, rány, přeřezání; nervů 
nad ránou, odejmutí celého údu a těm podobné; proti křečem měly někdy: prostředky 
