107 
Příčiny druhotné talovitosti krve bývají velmi rozmanité, totiž: objitření po těž- 
kých proměnách a operacích, hnisovité rozpadání sraženin krevních a vlákenných na 
nitroblanách žil a srdce (phlebilis a endocarditis), objitření v nejrozličnějších ústrojích, 
zvláště ve svalech a kostech, vředy kůže a blan slizných, neštovice v době objitření, 
spálení s hnisovalením, ztalovatění luberkulové a rakové, v běhu horečky omladnic 
(processus puerperalis), poranění při otvirání mrtvol a pří operacích, přenešení jedo- 
vatiny, ozhřivice koňské (Rotzgift) a sněti slezinné (Milzbrand, tyfus u dobytka). Pře- 
padne-li v nadjmenovaných případcích obličej, nastane-li silnější horečka anebo nepra= 
videlné třesení zimničné, přidávají-li se příznaky chorobné mozečné, a sežloutne-li ko- 
nečně celá kůže a takřka sešpinaví, pak jistě talovitost krve už nastala a v brzku v nej- 
množších pádech smrt se očekává. 
Běh této kalokrevnosti může býli velmi prudký a rychlý, ale i velmi povlovný 
a zdlouhavý ; v posledním případku ukončují nemoc vyhuběnění neb vodnatelnost celého 
těla; v prvním však někdy se hnis neb talov místně ani neusazuje. Tylo místní usa- 
zeniny se dějí přede vším v ústrojích, jejichžto vlasečnice krev, přijavši do sebe hnis 
neb talov, nejdříve probíhá; tak na příklad se usazuje hnis v plících při otrávení krve 
v žíle duté (vena cava), v játrách, po přijetí hnisu do vrátnice (v. portarum), v slezině, 
v ledvinách a t. d., když se byl hnis ulvořil v levém srdcí neb soustavě tepen. 
Příznakové talovitosti krve. © Nejdůležitější znamení jest třesení zimničné (Schůlttel- 
frost), které bývá rozličné síly a mocnosti, nejvíce nepravidelné (druhdy se pokládalo 
za velmi zlostnou studenku), častěji neb řidčeji se opakující s následujícím mocným 
úpalem a velikou zemdleností,  Předchůdcové lřesení zimničního bývají někdy: všeobecný 
cit nedostatku zdraví, jak lid říká: polámanina, nechuť k jídlu a těžkosti dávěcí, bezsen- 
nost, zhoršení zvředovělého místa a růžovitý zánět jeho okolí, jakož i zánět sousedních 
žil a míznic neb žláz mízních. Nyní následuje: značné zrychlení žilobití a dýchání, 
veliký úpal a suchota neb nesmírné pocení kůže a potničky (Miliaria), kůže mění při- 
rozenou barvu, žloutne, špinaví a pokrývá se petečemi; rysové obličeje mění se, člověk 
vypadá jako vyděšený, posléze mdlí a je sklíčený. V dalším běhu nemoci se vyskytují 
kromě místních utrpení talovitosti krve, objevujících se v plících a kloubech, tyfovité 
úkazy, a nemoc se končí při úkazech úplného rozmíšení krve náhlým otokem plic. 
Při léčení talovitosti krve, jelikož žádných bezprostředných léčebných prostředků 
neznáme, musí se k lomu přihlížeti, by zkažená a talovem zanešvařená krev se poopra- 
vila a vyčistila To se může díli jenom snadně stravitelnou záživnou potravou, čerst- 
vým vzduchem a šetřením největší čistoty. K uvarování talovitosti krve, čehož spíše 
dosíci lze nežli zahojení, musíme přede vším hlavní péči vynaložili, aby se rozsáhlé 
hnisovatění zabránilo, jakož i déle trvající nashromáždění a rozmíšení hnisu zamezilo; 
k tomu cíli slouží též nejlépe veliká čistota, zdravý vzduch a vydatná potrava. Na za- 
pálené, zacpané žíly se musejí uslavičně studené náčinky přikládati, aneb se musí stla- 
čovati, aby sraženina se ve hnis a talov nerozpadala a takto do oběhu krve nedostala, 
Že i proti talovitosti krve tak nazvaní praktičtí lékařové množství prostředků vědí a je 
lučebně a dynamicky odůvodniti hledí, jako všelijaké pfipraveniny čpavku: ammonium 
(carbon. s. neb pyrooleosum, ligu. ammon. suce. atd., kalomel, chlor, akonit (voměj), 
Eau de luce a t. d., jest vůbec známo. — 
Ozhřivice u lidi nevyvinuje se nikdy o sobě, nýbrž přenáší se z ohřivého koně 
na porušené neb poraněné místo lidského těla. Její nejhlavnější příznakové kromě 
