60 
dně sudu ležet. Olej steklý není ale ještě ouplně čistý, a prolo se cedí konečně skrz 
pytle z plsti vlněné; aneb se dá do sudu, ktery má na dně množství direk a v každé 
dirce krátký knot bavlněný, — olej protéká těmilo knoty, v kterých veškeré nečisté 
látky jeho uváznou, 
Dubrunfaut udává velmi laciný, pohodlný a vydalný prostředek k učištěni oleje 
řepkového, totiž pokrutiny ; ly se dobře rozemelou a s olejem stočeným náležitě pro- 
míchají; pak se nechá olej dva dni na teplém místě stáli, pokrutiny se se vší nečistotou 
na dně usadí, a olej čistý se sleje. Jedny pokrutiny se mohou několikrát po sobě 
potřeboval, pak se v olejně vytlačí, aby se všechen olej v nich obsažený zase vyloučil. 
Za novější doby se podařilo olej řepkový tak učistit, že nemá ani zápachu ne- 
příjemného, ani chuti odporné, lak že se může místo oleje dřevěného neb mako- 
vého na jídla potřebovat. V Lipsku a Hamburce se prodává olej takový pode jmenem 
„Schmalzóls“ | Tento Schmalzól se z oleje řepkového takto dobývá: Na 6 liber oleje 
se vezme 6 lotů škrobu bramborového, dobře rozdrobeného, a oboje se v kotli mědě- 
ném pocínovaném až k počínajícímu varu zahřívá, při čemž se vařečkou dřevěnou ne- 
ustále míchá, Olej se z počátku silně pění, pak se ale tiše vaří, a po 2 až 3 hodi- 
nách nabude příjemného zápachu a chuti zasladlé; lu se nechá svařenina as 48 hodin 
stáli, uhlí škrobové se dole usadí, a „Schmalzól“ se z něho konečně stočí. 
Olej mandlový je světle žlutý, řídký a nemá zápachu; zimou brzy tuhne. 
Barviva nerostní. 
Důležitější barviva nerostní jsou bílá, žlutá, červená, modrá a zelená. 
K bílým barvivům nerostním počítá se: 
1. Běloba olovnatá (Bleiweiss, Carbonas plumbicus, Magisterium plumbi, Cerussa), 
která se skládá z kyseliny uhličité a kysličníku olovnatého. Dobývá se, když se desky 
olověné za tepla v páře octové a vzduchu tak dlouho stáli nechají, až se na nich vrstva 
běloby usadí. — Běloba tato se rozpouští v silném octě, ve vodě nikoliv; zahřátím 
žloutne, ze všech bílých barev olejových nejlépe kryje, ale výparem sirnatým černá. 
Druh nejčistší slove bělobou Kreměskou (Kremserweiss), poněvadž se jindy zvláště © 
v Kremži připravovala. Často se míchá do běloby merotec (Schwerspath), čímž se 
stane těžší, ale špalnější ; běloha Benátská (Venetianerweiss, Genueserweiss) má v sobě © 
polovic merotce, běloba Hamburská až dvě třetiny, Někdy se k ní troška modřidla 
přidává , aby se zdolá býl bělejší, pak slove bělobou perlovou (Perlweiss). 
2. Běloba zinková (Zinkweiss, flores Zinci, Calx Zinci); je to pouhý kysličník 
zinečnatý (Zinkoxyd), který povstane, když se zinek za řeřavosti bílé na vzduchu pálí. 
Běloba tato tvoří prášek bílý, který horkem žloutne, ochlazením ale zase zbělá; ve 
vodě se nerozpoušlí, v silných kyselinách a v žíravých lužinách se dá ale snadno roz. 
pustit. Někryje tak dobře jako běloba olovnatá, za to ale ve výparu sirnatém nečerná 
a je lacinější. S olejem rozelřena špatně schne. 
3. Běloba vizmutová čili španělská (Wismuthweiss, Schminkweiss, Spanischweiss), 
povstává rozpuštěním vizmulu v kyselině dusičné, tvoří prášek krásně bílý a potřebuje 
se na bílé líčidlo. V kyselině dusičné neb solné se snadno rozpustí, ve vodě ale jen 
velmi ztěžka. Světlem tratí bělavost a žloutné neb hnědne. (Co líčidlo je běloba viz- 
mulová velmi nezdravá, 
-+ 
