61 
4. Mastnek (Talk), nerost bílý, trochu nazelenalý, měkký, na omak mastný, jenž 
skládá se hlavně z kyseliny křemíkové a magnesie; jindy přichazel do obchodu přes 
Benátky a proto slove mastnek Benátský (Talcum venetum, venelianischer Talk). Mast- 
nek bílý se polřebuje nyní pro svou neškodnost na všecka líčidla bílá, a poněvadž se 
dá snadno očervenit, i na líčidla červená. Na líčidlo bílé se maslnek přesličkou ro- 
zelře a pak v hedbávném sítě přetočí ; má-li být ličidlo červené, vaří se tento bílý prá- 
šek s karmínem ve vodě. 
5. Křída; ta se musí dobře rozemlit, pak opalrně vyplavit a lak prodává se 
pode jmenem děloby Vídenské (Wienerweiss). 
K žlutým barvivům patří: 
4. Žluť hliněná (Gelberde), skládající se z rozličných látek, hlavně ale z ky- 
sličníka železitého a vody; je měkká a drobivá, ve vodě se rozmočí, v ohni ale zčer- 
vená. V Rakousích se nazývá obyčejně. žlutí houskovou (Stritzelgelb); nejvíc jí při- 
chází z Bavor. Polřebuje se nejčastěji k nalírání dřeva a koží. 
2. Žlut minerální (Mineralgelb); skládá se z olova a chloru, a povstane, když 
se 40 částek suříku (Mennig) s jednou částkou salmiaku roztopí. Žluť tuto vynašel 
Angličan Turner, a proto slove také žlutí Turnerovou nebo anglickou (Turnergelb, 
Englischgelb). V Němcích ji dělal nejdříve jakýsi Flůgge v Kasselu, odkud i jmeno 
žluti Kasselské (Kasslergelb) obdržela. 
3. Žluť Neapolská (Neapelgelb), v Neapoli vynalezená, nazývala se také hlinou 
Neapolitanskou; skládá se z kyseliny antimoničné a kysličníku olovnatého, a po- 
vstane, když se 3 částky antimonu, 2 částky suříku a 1 částka kysličníku zinčitého 
roztopí, hmota roztopená po vychladnutí rozemele a vodou vyplaví. Žluť talo je na- 
červenalá, málo živá, dá se ale S jinými barvami dobře míchat, a proto se potře- 
buje zvláště na malování skla, porcelánu a kameniny; pěknou žluť Neapolskou dobývá 
Hardimuth ve Vídni. 
4. Masikot čili žluť olověná (Bleigelb); je to žlutý, neroztopený kysličník olovnatý 
a dobude se nejlépe vypálením běloby olovnaté neb dusičnanu olovnatého. Rozlopením 
povstane z masikotu klejt (Lythargyrum), a je-li výhřev velmi silný, přechází konečně 
v sklo olověné (Vilrum plumbi, Bleiglas). Nyní se léto žluli již jen zřídka užívá. 
5. Žluť chromová (Chromgelb), skládá se z kyseliny chromové a kysličníku 
olovnatého; doslane se, když se roztok cukřu olověného (Bleizucker) chromanem dra- 
selnatým (chromsaures Kali) srazí; vzal-li se k sražení červený chroman draselnatý, 
obdrží žluť sražením povslalá barvu citronovou, — vzal-li se ale chroman žlulý, na- 
bude žluť barvy pomerančové; oba druhy žluli lélo se často spolu míchají. — Žluť 
chromová se ve vodě nerozpouští, na světle nebledne a dá se s jinými barvami dobře 
míchat. V silném louhu se rozpustí, ale vybleďdne, © Žluti této se nyní mnoho spotře- 
buje, a často do ní míchají lacinější barvy žlulé, k. př. žluť hliněnou. 
6. Auripigment (Rauschgelb); skládá se ze 3 částí arseniku a 2 čáslí síry. 
Nejlepší druh přichází z Persie; v Sasích a v Angličanech se ale dobývá rozlápěním ky- 
-seliny arsenové se sirou. V louhu se rozpouští, ve vodě nikoliv. Nejčistší auripigiment 
oslove v malířství žluté královskou (Kónigsgelb). S vodou a páleným vápnem smíchán 
-poskytuje mast, která rusma slove a na východě k holení kůže slouží, z které se 
-pak jen dřevěným nožem seškrábe. * 
7%. Žluť rtuťová (Merkurgelb) ; je to prášek barvy citronové, který se ve vodě 
