67 
náhla vystoupí, rozprostře se po celé nádobě a překážel by konečně páře do konden- 
saloru se stahující. Mimo lo se ale voda do kondensatoru naslříkaná srážením přišlé 
páry brzy zahřeje, pak sama páru působí, a ta překáží konečně páře z válce přichá- 
zející ještě více nežli onen vzduch. Z toho je vídět, že by kondensalor sám o sobě 
brzy působiti přestal; má-li se ledy v stále stejném působení udržet, musí se z něho 
vzduch, pára a teplá voda ustavičně odstraňoval. Toho docílil Watt zvláštní pum- 
pou, jejíž píst je připevněn dlouhou tyčkou na váhadle; pumpa la slove pumpou vzdušní 
— a píst její se pohybuje zaroveň s váhadlem ; síla, které pumpa tato k pohybování 
potřebuje, se musí ovšem od oučinku stroje odrazit, ale to je jen malá částka té ve- 
liké ztráty, klerá při strojech Newcomenových ochlazením dutiny válcové povstávala, 
Proto nebyl ale ještě válec před každým ochlazením ouplně chráněn. On stál 
totiž v obyčejném vzduchu, který kolem do kola stěny jeho ochlazoval. Aby se i tato 
ztráta tepla co nejvíce zamezila, musel se válec něčím pokryli, co by mu tepla neubí- 
ralo. Watt toho docílil lím, že udělal okolo válce ještě jiný válec dřevěný, tak aby 
mezi oběma oslala dulina kruhovilá, která se nahoře i dole dobře ucpala; tím bylo již 
mnoho získáno. Pouštěla-li se ještě pára do oné dutiny mezi válci, pak musel mít 
vnitřní válec ustavičně skoro tutéž teplotu jako pára z kotle přicházející. 
Takto se dalo při každém stroji velmi mnoho. paliva uspořit. Walt nebyl ale 
ještě se svou úlohou u konce. Posavadní jeho stroj byl jako Newcomenův — jen 
vzduchotlakový ; píst se pohyboval nahoru parou, dolů ale tlakem zevnějšího vzduchu. 
Když jel píst dolů, bylo pod nim prázdno, —  prolo na něj Wlačil vzduch s hůry celou 
silou, a píst (jsa řelězem na váhadle upevněn) táhl ve svém pohybu i váhadlo i bře- 
meno na druhém konci visící s sebou. Teď se poušlěla pára pod píst, aby jej nahoru 
vyhnala ; nad pístem nebylo ale prázdno, byl tam vzduch po celé ploše pístu ; pára 
pod pístem přemáhala ledy jen tento lak hořejšího vzduchu, a nikoliv také váhu bře- 
mena. Proto působil stroj vzduchotlakový na břemeno jen při pádu pístu, při vystupo- 
vámi byl bez oučinku. K pumpování vody se takový stroj dobře hodil. Když jel totiž 
píst dolů, láhl za řetěz i jeden konec váhadla, —— tím vystupoval druhý konec, na kte- 
rém visela pumpa; tu vnikla voda do pumpy, leď hnala pára píst (bez oučinku) nahoru, 
— tyčka pumpová padala zalím svou vlastní váhou dolů, a stáhla váhadlo k své straně; 
na to počal píst svým pádem opět pumpu zdvihat. © Tato přestávka byla tedy u pumpo- 
vání vody neškodna. Klerá práce ale stálou, a k tomu snad i pořád stejnou sílu po- 
žaduje, k té se vzduchollakový parostroj nikterak nehodil, Watt i tento nedostatek odstranili. 
Když totiž se snažil, každé ochlazení parního válce ouplně zamezili, musel po- 
zorovat, že při stroji vzduchotlakovém jedno ochlazení předce vždycky zůslane, — to- 
tiž, když jede píst tlakem vzduchu dolů, hrne se vnější studený vzduch za 
ním, a lím se vnitřní stěna válce pokaždé ochladí; lo by se dalo zamezit, kdyby 
se válec nahoře přikryl, — pak ale nemohl vzduch na píst působit! Tím přišel Watt 
asi na tu myšlénku, aby píst nejen nahoru, nýbrž 7 dolů parou hnal. K tomu bylo 
jen polřebí, aby se válec nahoře deskou kovovou přikryl; uprostřed desky zůstal malý 
otvor (zacpávka — Stopfbiichse), který byl vycpán mastnou koudelí; loulo zacpávkou 
mohla tyčka od pístu k váhadlu vedoucí dobře procházet, vzduch a pára lamtudy ale 
úepronikly. Měl-lí sjet píst ve válci dolů, pustila se pára nad něj, pod pístem bylo 
prázdno, a proto ho hnala pára bez překážky ke dnu; měl-li teď píst vystoupit, bylo 
potrebí, aby se pára nad ním odstranila : to se stalo, když se spojil P pístem 
