68 
s kondensatorém — a prosto“ pod pístem s kotlem: teď bylo nad pístem prázdno 
a zpodní pára hnala píst celou silou nahoru, tak že i břemenem hýbala. Proto půso- 
bil tento stroj při obojím pohybu pístu, a slul z lé příčiny dvojčínný  (doppeltwirkende 
Dampfmaschiene); a teprv tento dvojčinný stroj byl pravým parostrojem, jelikož u něho 
pouze pára působila, kdežto u strojů Newcomenových jen tlak vzduchu břemenem  hý- 
bal. Ovšem potřeboval stroj dvojčinný dvakrát tolik páry co stroj jednoduchý ; ale za 
lo byl oučinek jeho laké dvakrát tak. veliký, a mimo to se takový stroj pro svou ne- 
přetrženou sílu ku každé práci hodil. 
Watt musel ale ještě některé proměny na svém dsojčinném stroji učinit, nežli 
se mohl místo jednoduchého upotřebit. 
Přede vším bylo při parním válci takového nástrojí potřebí, kterým by pára 
z kotle vždycky jednou pod píst a jednou. nad píst vnikla, a kterým by se zaroveň 
kondensator k odstranění potřebované páry vždycky jednou s. hořejší a jednou s dolejší 
dutinou válce spojil. Toho dosáhl Watt zvláštním uspořádáním (již popsané) lati Beightonovy; 
později se však příhodnější nástrojí k ton:uto oučelu vynalezlo, jak bude níže popsáno. 
Druhou proměnu požadoval parostroj dvojčinný v upevnění pístu k váhadlu, U 
strojů s oučinkem jednoduchým byl píst jen řelězem na váhadlo připiat ; tam to posta- 
čilo, poněvadž píst jen. váhadlo za sebou táhal. U strojů dvojčinných musí ale píst 
váhadlo při svém pádu táhnout, a při svém vystupování strkat; to se nedá řetězem do- 
cílit, a proto se musí píst pevnou tyčkou železnou s váhadlem spojit. Toto spojení 
má však své oblíže, poněvadž se pohybuje váhadlo (co páka stejnoramenná) v kruhu; 
kdyby se tedy tyčka od pístu jenom prostě na levém konci vodorovného váhadla při- 
bila, tu by neostal tento konec stále kolmo nad pístem, nýbrž při svém kruhovitém 
výstupu a pádu by šel vždycky o něco v pravo, tím by přišla tyčka do křivé polohy a 
nemohla by působit. © Má-li tyčka pístová při každém pohybu váhadla stále kolmo, státi, 
musí k němu být jinak připevněna. Nejprv se lo zkoušelo lak, že se udělaly nahvře 
na tyčce zuby, a ty zapadaly do zubatého oblouku, klerý byl na váhadle upevněn. 
Walt ale velmi jednoduchým prostředkem všecky tyto nesnáze obešel, totiž svým 
rovnoběžníkem členěným  (gegliedertes Parallelogramm — viz obr. I DDD). Je to 
rovnoběžník složený z prutů železných, v rohách pohyblivě zadělaných, tak že, budsi po- 
loha' prutů jakákoliv, vždycky zůstanou rovnoběžné. Watt upevnil dva hořejší úhly toho 
rovnoběžníka (totiž JD a D“) ma váhadlo, do jednoho ze zpodních uhlů (7D) vpravil 
tyčku od pístu, a čtvrtý úhel spojil s prutem, klerý se svým druhým koncem. okolo 
pevného střediště pohyboval. Když se toto pevné střediště dobře zvolí, bude se celý 
rovnoběžník pohybovat tak, že úhel s tyčkou pístovou při každé poloze váhadla kolmo 
nad pístem stáli musí. Rovnoběžník členěný je nejkrásnější vynález Waltův. 
Stroj dvojčinný se dal pro své stálé působení ke mnohým pracím upotřebit, ku 
kterým by se stroj jednoduchý nikterak nehodil; „ale pohybování jeho šlo předce jen 
na dvě strany, totiž nahoru a dolů, nebo v pravo a v levo. Mělo-li být upotřebení 
jeho neobmézené, musel se stroj i pro takové práce hodit, u kterých se břímě ožáčí. 
Tu se bylo o to starat, jak by se sestupující a vystupující pohyb váhadla do dráhy 
kruhové přivesti dal. Jakýsi Keane Fitzgerald toho docílil velmi složeným kolostrojem 
zubatým, který se ale při silném pohybování parostroje často porouchal. Později přišel 
Washbrough z Bristolu na myšlénku, že by se to mohlo stát křivočepem, právě jako u 
našich kolovrátků, kde se šiapáním zpodního prkénka kolo otáčí; Washbrough si vzal 
