"R 
rychle pohybují, zá krátký čas se ale na příhodném místě nopálu, totiž byliny kaktusové 
na které žijí, usazují, ssací rourkou do byliny se zabodnouce, načež samičky tohoto 
mísla v celém živobylí více neopouštějí. V tom věku jsou si zvířálka obojího pohlaví 
velmi podobna, samečkowé se však za 14 dní velmi proměňují, zapřádajíce se na spů- 
sob motýlův neb broukův v bílá pouzdra látky vlnité, z kterých za osm dní vylézají, 
majíce podobu svrchu řečenou, od samiček rozdílnou, Télo proměny nenalézáme u sa- 
miček, ony podržují podobu larev, a teprva po páření se valně zvětšují ; brzy polom 
kladou vejce, čímž úkon jejich života jest dovršen, Mrtvá jejich tílka zůstávají na 
vejcích, sloužíce jim za ochranu proti povětří aneb jiným nepřátelům. —  Samečkův 
jest mnohem méně, tak že asi na 300 samiček jen jeden připadá, a poněvadž nemají 
ssacích rourek a tedy žádné potravy požívati nemohou, jest páření jediným jejich úko- 
lem, po jehož vykonání ihned pocházejí, jako samičky po snešení vajec. 
Dlouho se užívalo v Evropě červce, aniž se o jeho původu něco určitého vědělo. 
ba ani jisto nebylo, jsou-li zrnka lato (totiž sušené samičky), pro barvířství tak dů- 
ležila, z říše živočichův neb rostlin; i ačkoliv Acosla r. 1530. snažil se dokazovati, 
že červec zvířetem jest, a Francouzové de la Hire (1704) a Geolfroy (1714) mezi 
hmyz jej vřadili, předce obecné mínění bylo, že tenlo vzácný předmět obchodu pochází 
z rostlinstva. Nestává snad v celém přírodopisu podobného příkladu, aby tolik okol- 
ností potřebí bylo k dokázání, do kleré říse nějaký plod náleží, jako to s červcem 
bylo ; neboť neznámo nám jest, aby kdesi soud politický byl rozhodoval, co vlastně 
před soud přirodozpylcův náleží, Událost ta jest velmi originální i zajímavá. Jistý 
Melchior von Runscher vešel r. 1725 v sázku se svým přítelem, který tvrdil, že čer- 
vec plodem bylinním jest, a nemohouce nijak pravdy se dopíditi, udali se v této věci 
k jistému D. Martinu de Raynossa, právě do Mexika cestujícímu, aby tam pravdu vyše- 
třil.  Přísahami před notářem města Anlignara v Mexiku bylo dokázáno, že červec 
skulečně zvířetem jest; spisy pak o lom poslány byly van Runscherovy, který je poz- 
ději tiskem vydal a takto čeryci v Evropě na vždy náležitého mísla mezi zvířaty pojistil. 
Červec amerikanský obral si k vyživě své jako bourec hedvábnik, pouze listím 
maruše bílé se živící, jenom jednu bylinu, a žádná jiná není s lo, aby mu potřebného 
pokrmu poskytla, pročež na žádné jiné chovati se nedá. Bylina ta patří do druhu 
kaktusův a sluje nopál (Cactus coccenillifer L. neb Opunlia cochenillifera De C.). Roste 
pak v střední Americe a v Mexiku divoce, a rodí ovoce podobné fíkům, které tu vlast- 
nost má, že, jestliže je člověk sní, moči dodává barvu jako krev červenou. Patrno, 
že vlast nopálu spolu jest vlaslí červce; lalo obmezovala se ledy původně na střední 
Ameriku a na mexikánské krajiny Tlaskalu, Guaxaku, Guatemalu, Honduras a Oaxaku. 
Užívání červce nebylo teprva od Evropanův odkryto; Španělové r. 1518 do Mexika 
přišedše nalezli, že tuzemci červců užívali k omalovávání svých domův a k barvení 
bavlny: překvapení krásou barvy zvěstovali do Španěl čeho byli nalezli; i v brzku 
vyšel ze Španěl rozkaz Cortezovi, aby všemožně hleděl k tomu, by se užitečné 
zvíře lo náležitě pěstovalo a rozšířilo. Následek rozkazu španělské vlády, která chtěla 
velké množství červce těžiti a obyvatele nutila, aby jí ho za levnější cenu dodávali, 
nebyl rozkvět pěstování červce, nýbrž jeho oupadek, tak že (bezpochyby od tuzemcův 
rozjitřených) za jednu noc všechny nopálové byliny v Jukatanu zničeny byly, Španě- 
lové přičinili se k rozšíření červce v jižní Americe, v Brasilii, Peru; dalšího rožšiřo- 
vání ale v zemích, jiným národům náležícich, snažili se jak možna zabránili, a lo i su- 
