83 
pouštěl do jedné nádoby, v které dřevěné uhlí řeřavělo, slabý proud vody; tím po= 
vstala z uhlí a kyslíku vody kyselina uhličitá s kysličníkem uhelnatým, které se s vy- 
loučeným vodíkem smíchaly.  Všecky tyto plyny se pak vedly do jiné řeřavým uhlím 
naplněné nádoby, pod kterou se silně topilo, tam si přibrala kyselina uhličitá víc uhlí a 
přešla v kysličník uhelnatý. © Tím nabyl Selligue více hořavého plynu, a nemusil ho 
ani vápnem čistit, Om zamýšlel ale ten plyn nejen k topení, nýbrž i k svícení upo- 
třebit; poněvadž ale vodik málo svílí, smíchal ho ještě s párami uhlovodíkovými, k tomu 
oučelu vedl plyn z druhé nádoby vycházející ještě třelí nádobou, v které tekl sla- 
bounký proud břidličného oleje (Schieferól) na řeřavé železo; z oleje se vyvinovaly 
páry uhlovodíkové, které se do plynu procházejícího vláhly. Při všem tomto snažení 
nemohl ale Selligue ničeho pořídit, poněvadž byl tento jeho plyn předce jestě 
příliš drahý. 
Konečně lze vodu rozložit galvanickým proudem. © Aby se lépe rozkládala, 
smíchá se s trochem kyseliny sirkové. © Tam, kde galvanický proud do takové 
nakyslé vody vsloupí, vylučuje se kyslík, — a tam, kde proud z vody vystoupí, vyvi- 
nuje se vodík, Z každého lolu vody povstane */„ lotu kyslíku a "4 lolu vodíku, aneb 
dle objemu (poněvadž jest vodík mnohem řidší) dva díly vodíku a jeden díl kyslíku. 
Zde je tedy ta výhoda, že se mohou oda plyny schytat. Vodík se vzduchem nedá 
nikdý tolik horka, jako vodík s kyslikem, proto by se zde mohlo při stejném množství 
vodíku větší horko docílit, nežli každým jiným spůsobem. Jedná se tu jen o lo, mno- 
ho-'i stojí ten galvanický proud, který ma vodu rozkládat. 
Silný galvanický proud lze dvojím spůsobem vzbudit, buď působením kyseliny 
na nějaký kov (zinek nebo železo), aneb pohybováním železných tyček přes póly sil- 
ných magnelů. Při prvním spůsobu (lotiž při působení kyseliny na nějaký kov) se 
kov stráví a v skalici promění 3; lu se vyskytují podobné vady, o kterých jsme již na- 
hoře (při rozkládání vody železem a kyselinou sirkovou) jednali. Takový proud po- 
třebuje mnoho kovu a mnoho kyseliny, a vodík takto dobytý byl by ledy velmi drahý. 
Povstáva-li ale elektrický proud pohybováním železných, měděným drátem ovi- 
nulých tyček přes póly silných magnetů, tu se žádná látka nestráví, a cena rozlouče= 
ných plynů bude pak záviset pouze od toho, jak drahá bude ta síla pohybovací. 
Obyčejné stroje magnetoelektrické, kterými se takové proudy vzbuzují, pohy- 
bují se nejvíce jen rukou. Takový malý stroj, klerý se ve dvou prstech lehounce 
oláčeli dá, slojí asi 60 až 80 zlatých; lím se dobude za hodinu asi 20 kostkových 
palců vodíku, © Ale 200 kostkových slřevíců (tedy 345600. kostkových palců) vodíku 
váží teprv libru. Z toho vysvítá, že by se muselo k hojnému dobývání vodíku velmi 
mnoho a velikých strojů magnetoelektrických upotřebit; ku pohybování těch strojů by 
byla síla lidská tuze drahá, a musili bychom se po lacinější síle ohlídnout, Nejlaci= 
nější síla pohybovací je tekoucí voda; ale vydatný proud vody není všude při ruce, a 
prolo nezbývá nic jiného, nežli síla páry. Zde je ale těžko veškeré outraty důkladně 
udali, poněvadž se až potud málo takových pokusů podniklo. První, jenž veliké apa- 
rály magneloelektrické párostrojem pohyboval, byl Angličan Shepard. Z popisu jeho 
zkoušek vysvílá, že může parní slroj o síle 14 koňů za hodinu 5 liber vodíku vy- 
loučit; tento parní stroj spotřebuje za tu hodinu k vytápění něco přes 70 liber kamen- 
- ného uhlí; tedy by přišla libra vodíku jen asi na 3 krejcary. Nesmíme ale zapome- 
© nout, že požaduje zřízení strojů magnetoelektrických s parostrojem M kapilálu, 
