84 
jehož ouroky by sé musely k ceně vodíku přirazit; tím by se céňa jeho patrně zvýšila. 
== Konečně sluší podotknout, že není tomu Shepardovu udání co věřit, on si vydobyl 
totiž patent na „pohybování strojů magnetoelektrických parou k dobývání vodíku,“ a tu 
se mu o to jednalo, aby věc vychválil a pak svůj patent některé průmyslné společ- 
nosti hodně draho prodal. 
Jak se zdá, dal by se vodík nejlačiněji dobývat, kdyby se rozkládala voda stro- 
jem magnetoelektrickým, který by se tekoucí vodou pohyboval. Scházejí však nám 
k tomu ještě potřebné zkoušký. 
Ostatně je jisto, že by mohl být vodík v poměru o mnoho dražší nežli jiné palivo, 
a že by se pak — když ne obecně, předce k některým oučelům (ku př, k roztápění 
kovů a ji) dosti hojně potřeboval; posavad je však dobývání jeho příliš drahé a 
neobyčejné. , 
Topení vodíkem a kyslíkem (rozložením vody povstalým) by mělo mnohé zna- 
menilé výhody. Předně by přestaly všecky komíny, poněvádž nepovstává při shoření 
vodíku s kyslíkem žádný kouř, nýbrž jen čistá vodní pára, která se může všude beze 
škody a nepřijemnosti rozptýlit. Tím by se slaly byty čistější, čalouny, malbý a bílé 
nátěry by se mnohem délé zachovaly, a nikdy by nemohl topením ani nejmenší nepří- 
jémný zápach povstat. Pak by se všecko nad takovým plamenem velmi rychle vařilo; za 
len čas, který se nyní při kamenném uhlí na rozdělání ohně spotřebuje, byla by věč 
uvařena, Při zahřívaní neb i rozlápění kovů by to šlo také rychleji, kovář by nemůsil 
tak dlouho na řeřavění železa čekat, a kdyby je tam nechal trochu déle, rozpustilo se 
mu. Pak by se i letování usnadnilo, neb v plamenu vodíku s kyslíkem se každý 
kov roztápí. 
Ovšem má toto palivo také své nemilé stránky. Předně se s ním musí velmi 
opatrně zacházet, zvláště pak k tomu hledět, aby se vodík ve své nádržce se vzduchem 
nesmíchal, neb zapálením vodíku se vzduchem smíchaného povstane náramný výbuch, 
který se ve svém působení prachu vyrovná. Ještě silnější výbuch povstane, kdýž se 
vodik ne se vzduchem, ale s kyslikem (a sice dle objemu 4 díl kyslíku na 2 díly vo- 
díku) smíchá a ta směs pak zapálí. Ma-li tedy vodík s přístupem kyslíku hořet, musí 
se vésti každý plyn jinou trubkou, a teprv na konci obou trubek se oba sejdou 
a zapalují. 
Vodík je, jak již nahoře povědíno, ze všech plynů nejřidší ; on může tedy i la- 
kovými látkami procházet, které vzduch neb jiný plyn nepropouštějí. Roury na oby- 
čejný plyn kamenouhelný musí býti velmi hutné, jinak by jími plyn utíkal, povážíme li 
nyní, že je vodík ještě mnohem řidší, budou muset být roury jeho v tom poměru hut- 
nější; zhotovení takových trub z kovu bude velmi obtížné; ovšem by se mohly vzít 
k tomu oučelu roury skleněné neb porcelanové, ale ty by se musily klást velmi hlu- 
boko pod zem, aby třesením hořejších vrstev půdy netrpěly. 
Když obyčejný plyn někde z roury uchází, pozná se to snadno po zvlíštním 
zápachu; vodík nemá ale žádného zápachu, proto by bylo v tom ohledu mnohem více 
opatrnosti potřebí. 
Ostatně se nesmí nebezpečnost vodíku tuze přehánět, plyn kamenouhélný se 
musí v nádržce laké před smícháním se vzduchem chránit, jelikož by podobný výbuch 
spůsobil, a předce se s ním stalo posavad velmi málo neštěstí, Tak bychom se naučili 
i s vodikem bizy opalrně zacházet, 
