9 
85 
0 červci a jeho upotřebení, 
Od Frant Tonnera, 
(Pokračování a dokončení), 
Mimo barvivo chová v sobě červec tuk (lojovinu i olejovinu), kyselinu kocínovou, 
ještě neproskoumané dosičné látky a rozličné neústrojné soli, jako:  kosličnan drasel- 
natý, sodnslý, vápnalý, železnatý, chlorid draselnatý a j. Rozbor (analyse) lento pochází 
od Francouzů Pelletiera a Caventona; udáme z něho jen dobývání čistého barviva, 
Y papiniánském hrnci svařuje se rozetřený červec s čistou trestí, která tím žluté barvy 
přibírá, a toto svařování opakuje se tak dlouho, dokud tresť na žluto se zbarvuje; vy- 
vařený červec se pak vaří v silném líhu (polaž. váhy 0,923), který ihned přibírá barvy 
tmavočervené, Při stydnutí a ještě více při odpařování líhu vylučuje se červená vyhra- 
něná látka, klerá se skládá z barviva, z luku a z neznáme posud látky zvířecí. Nale- 
jeme-li na tuto smíšeninu silný líh studený, rozpustí se jenom baryivo a tuk, a přidá- 
me-li k tomu roztoku tresli, srazí se nám čisté, krásně červené barvivo, a tuk žůstane 
rozpuštěn. Baryivo toto pojmenovali Pelletier a Caventon „carminium,““ a poněvádž se 
zásadami se slučuje a sloučeniny solem podobny jsou, dostalo později jméno „„karmínová 
kyselina.““  Barvivo čisté skládá se z lesklých zrnek krásně červených, klerá se ve 
vodě a v slabém líhu snadno v červenou barvu rozpouštěji, v tresti ale nerozpuslná 
jsou; při 509 C. přechází do tekutého skupenství; vzduch při obyčejné teplotě jest bea 
oučinku na ně. Rozředěnými kyselinami slává se barva svěllejší, sehnanými se mění 
v žlutou a ničí se jimi barvivo ; žíravinami nabývá barva temnosti fialové, zeminami ží- 
ravými dostáváme fialové sraženiny, kysličrík hlinitý přitahuje k sobě všechno barvivo 
z roztoku a přijímá velmi krásnou červenou barvu, která teplem do fialové přechází. 
Soli olovnaté, měďnalé, žinečnalté a stříbrnalé dávají sraženinu fialovou, soli pak že- 
leznaté i želežité sraženinu hnědou, soli cínnaté změnují pouze baryu v tmavokarmí- 
novou.  Lučební složení barviva jest Cx; H;, 0,,. Promluvili jsme zde šířeji o lučeb- 
ním působení rozličných lálek na barvivo proto, poněvadž se na něm zakládá 
užívání červce. 
Užívání čeryce jest mnohostranné. nesloužiť on pouze v barvířství k rozličným 
červeným barvám, nýbrž také k dělání krásných barev malířských, tak zvaného červce 
neb karmínu a karmínového laku. 
Při dělání karmínu žádná jiná látka červec zasloupili nemůže, jest pak tenlo 
karmín spojeninou karminia, zvířecí látky a kyseliny, která k sražení barviva slouží ; 
zároveň bývá v spojení něco málo kyslíčníku hlinitého, kterého však nevyhnutelně po- 
třebí není. Zakládáť se dělání karmínu na srážení barviva a zvířecí látky. působením 
kyseliny, nepřidává se však kyseliny pouhé, nýbrž pochází ona z přidané kyselé soli, 
jako z vinné stříže neb zdvojštovanu draselnatého. Barvivo tím snáze se sráží, čím 
více zvířecí látky se v roztoku nacházi, chceme-li ledy více (ale špatnějšího) karmínu 
dostati, musíme rozpouštění zvířecí látky usnadnili, což se stane žíravinamí ; chceme-li 
zas méně (za to však lepšího) karmínu míti, musíme rozpouštění zvířecí látky pokud 
-možno zadrželi, což se nižší teplotou stává, aneb lříslovinou. srazili látku zvířecí 
už rozpuštěnou , což se ale ouplně státi nesmí, poněvadž čisté baryivo kyselinou 
se nesráží. 
