109 
Na struny nejtenčí se béře jen jedno střevo: ma struny tlustší se musí všák 
vždycky více střev dohromady sesoukat.“ Tak je struna C na base sesoukána ze 120 
střev, — struna C na basetlu z 80 střev, — struna D na basellu ze 40, — struna D 
na houslích ze 6 neb 7 střev, — A na houslích ze čtyr nebo pěti, — E na houslích 
ze třech, — a tenké struny pro mandolínu a harfu jen zé dvou střev. 
Struny skroucené a sesoukané se sírou vybílí, uhladí a na vzduchu usuší ; ko- 
nečně se natrou olejem mandlovým neb dřevěným, svinou se do kotoučků a' svážou se 
strunou tenkou. 
Poněvadž musí být dobrá struna všude stejně tluslá, slává se, že se struny ne- 
podařené na tlustších místech pemzou neb přesličkou oškrabují ; takové struny se pak 
ale snadno roztřepují. Někleré struny (k. = G na housle a j.) se irc nepravým 
drátem stříbrným. 
Nejlepší struny na nástroje hudební pocházejí z Neapolska, a to snad proto, že 
jsou tamější ovce malé a hubené. Zvířata hubená mívají loliž“ vždycky ' pevnější blány 
nežli tučná; kde se ledy ovce dobře krmí, tam nebude látek“ na' dobré struny 
k: dostání. - 
Pevnost dobrých strun je dosli veliká, Dle' novějších zkoušek vydržela z 48 
střev usoukaná 374 libry, než se přelrhla, (Na houslové E ze 3 slřev složené se mo- 
hlo pověsit 17 liber, nežli se přelrhlo,- Z loho lze vypočítat, že by mohla dobrá stře- 
vová struna v průměru 1 čtvereční palec mající asi 300 centů unésl, 
Strunky k jiným oučelům určené se méně bedlivě připravují a jén velmi zřídka 
bílí. Také se nedělají vždycky ze- slřev jehněčích, nýbrž časlo i ze střev koňských, 
Střeva tlustá se ale nepotřebují v celosli, nýbrž rozříznou se na 2 neb 4stejné proužky, 
a struna se pak ze samých tlakových proužků usouká. 
Vaření tekutin, 
Příčina vaření se zakládá v tom, že se každá tekulina ve spojení s teplem v páru 
neb plyn; proměniti musí. Tekutina pak tím větší silou v páru přechází, čím více tepla 
se jí dodává. Počneme-li k. p. hrnec vody na dně zahřívat, lu nemůže ovšem voda 
na dně hned v páru přecházet, poněvadž nad ní leží celá tíž, ostalní studené vody, 
a na lé ještě celý tlak vzduchu. © Jak ale tepla přibývá, přibude vodě na dně i sily 
k tvoření páry, a na samém dnu povstávají malounké bublinky, které se však ješlě 
studenou nad nimi ležící vodou opět srážejí; lím povstává hvízdavé syčení vody před 
vařením. Když se ale celá voda v hrnci prohřeje, tu jí vadí ještě jen tlak vduchu nad 
ní ležícího; zahřeje-li se voda až na 1009 C., tu se síla její tomu laku vzduchovému 
právě vyrovná. Jak se pak vodě jen dost málo tepla přidá, povstávají veliké bubliny, 
které na povrch vyskakují, — a tu říkáme že se, voda vaří. 
Z toho lze uznat, že se vaří voda [(jakož i každá tekutina) v mělké nádobě 
dříve nežli v hluboké, a to proto, poněvadž nemá pára na dně nádoby mělké se vyvi- 
nující takovou tíž vody nad sebou, jako v nádobě hluboké. dei 
Pak se bude vařit voda na vysokých horách, dříve než v oudolí; a to zase 
pů že je tlak vzduchu na horách menší nežli níže | 66 
Dlužno však podotknouti, že není každá vařící voda stejně horká, , Yoda, z nádaké 
