Však vrafiiif se zuso na naší [lůvoilní pfidu, na kouli zemskou, kde nesčíslné 

 výjevy na uplývání časii. na návraly dub podobnýcli, jicliž za měřítka použili lze, nám 

 ukazují. Nejnápadnější v našich krajinách jsuu proměny v přírodě, oběhem jednoho roku 

 ve všech živlech i ve všem tvorstvu se vyskytující, jakož jsou počasí jara, léta, pod- 

 zimku a zimy, v krajích podrovníkových čas dešlč a jasiiýcli nebes, ťřihlédnouce blíže 

 nacházíme, že každý úkaz ve světě živelním, úsirojném i neúsirojném, má svňj počátek 

 a konec, své trvání. Pohyby světla, lepla, clekli'iny, zvuku, padání těles pevných, vání 

 vzduchu, tečení vod, příboj a odboj snoří, vše má sobě vyměřený čas, jímž prostorem 

 se žene. 



Zvláště pak tvoření a vyvinování, podobněž hynuli a mření těles živoucích pra- 

 videlnými časoměry se odbývá ; všemu živelnímu, náhodou-li nebylo porušeno, původně 

 určeno jest jeho trvání. Polní bylinky, ki'oví i stromoví až k velikánům dubům, lipám, 

 tisíciletým bahobabňm alVikánskýin, podobně v živočišstvu od mušek jednodenních až k 

 slověkým slonům a velrybám, všemu čas životní pravidelný vyměřen jest, tak že se tomu 

 ani divili nesmíme, že pověra věků miuulýcli v pohybech a postaveních hvězd řídidlo 

 vyhledávala; kterým by příběhy živola lidského a jeho trvání se spravovalo. To se děje 

 na povrchu kůry zemské. Než vsiupujeme-li do vnitřku jejího, tu se nám teprv otvírají 

 listiny pi'edvěkých dějin, jaké jen nahoie dotčenými veleměrami hvězd vyměřiti by se 

 daly, kdyby se nám základního měřítka dostávalo. 



Z hornických zkušeností známo jest, že čím hlouběji se prokopáváme korou zem- 

 skou do útrob jejich, tím více teploty přibývá, lak že podlé rozličných místností po 73' 

 až do HO' (střevícft) hloubi teploměr vždy o jeden stupeň (Celsifiv) vystupuje. Kdyby ta- 

 kovým způsobem, jako k pravdě podobno, tepla napořád přibývalo, vystoupilo by po 15,000' 

 (6 nú\) již tak vysoko (ISGS^C), že by nejen všechna voda v páru se proměnila, ný- 

 brž i větší část skalin v tekutinu se obrátila. Z toho lze souditi, že jádro Země zcela 

 tekuté a řeřavé býti musí, a že jen její kůra několik mil lloušlky, jak dalece ochladla, 

 v stavu pevnosti se nachází. Jiná znamení na povrchu zemském, zvláště pohoří složené 

 ze skal shlacených vodoprázdných, ukazují nám na to, že ony co řeřavé tekutiny, (jako 

 dosavad lávy sopek) ohromnými rozpuklinami na povrch se vychrlily, a že někdy celá 

 zeměkoule i s jejím povrchem v stavu tekutém a řeřavém se nacházela. Dále pak vznikla 

 otázka, jakové časů délky by poti'ebí bylo, aby kůra zemská tak dalece vychladla a se 

 srazila, jako se nám nyní představuje. K vyskoumání toho sloužily koule jisté velikosti, 

 potažné líže a hutnosti, jako naše Země. Zhotovila se k té zkoušce koule z čediče 

 (ba.saltu), jenž skoro stejné hutnosti jest jako naše Země, v průměru dvou střevíců, 

 rozpálila se na 340" nad nullou, i nechala se ochladnouti až na 45" pod nullou. Čas 

 ochlazení koule čedičové a vehkosl její v porovnání s velikostí Země daly výsledek, 

 že by tato k podobnému ochlazení 353 millionů let potřebovala, z čehož pochází, že za 

 2000 let jen o V293" stupně se ochlazuje, což i s jinými výzpyly a výpočty se shoduje. 

 Nalézají se v našich krajinách ve vrstvách zemských zvířata i rostliny (palmy, kapradi 

 a t. d.) nyní jen ještě pod rovníkem (27" C. střední teploty) živoucí, z čehož souditi lze, 

 že někdy též u nás stejná teplota (27° C) panovala, ano že po celém povrchu země, 

 bez oliledu na stupně šířky a na rovník, bez mála stejná teplota rozložena byla, která 

 od slunce nezávisíc z oustřední teploty Země svůj původ brala. I dáť se podlé hořejší 

 analogie vypočítali, jak mnoho času uplynouti muselo, až země do 10" C. střední teploty 

 krajů našich vychladla, což činí 1,291,772. 



