Podal jsem tedy zas přiklad jiného, aí- jen důmenlivélio proslredku, jakým člověk 

 do nekonečnosti věká vniknouti může. Yšak dosti na tom, vrafme se již k naší nejbližší 

 pi-ítomnosti, a ohlédněme se dále v oboru přírody, přírody naší pozemské. Pohlédněme 

 předně okem zeměpisce na kouli zemskou. Zříme ji z části ozářenou sluncem, z části 

 zatmělou, a však v tento čas, v první polovici ledna, ukazuje se točna (pól) jižní k 

 Slunci nakloněna, i panuje lam až do jisté šířky stálý den, totiž slunce ani nevychází 

 ani nezapadá, nýbrž za celý den skoro v stejné výši nad obzorem se vznáší. Naopak 

 tomu jest točna severní od Slunce odvrácena, i panuje tam neustálá noc. Pak ještě po- 

 znamenali sluší, že Země v ten čas, ačkoliv u nás zinmo bývá, jest k Slunci přiblížena, čili 

 v ousluní svém se nachází, pročež také sluneční kotouč, z podrobná vyměřen, něco delší 

 průměr okazuje. Na severní polokouli panuje zima, na jižní léto. Však nežli dále naši 

 zeměkouli obhlédneme, vyvolíme sobě slušné stanoviště, kdeby ani příliš blízka ani příliš 

 vzdálena nebyla, jak to činívají lidé dívající se na obraz, totiž u vzdálenosti asi trojná- 

 sobného průměru rámce, tedy, an země průměr 1719 mil obnáší, 1719X3= 5157 mil. 

 V této vzdálenosti budiž nám dáno oblélati volně po všech stranách celou zeměkouli. 

 Spatříme tu na jedné i na druhé polokouli, vznášejíce se stejnou rovinou s rovníkem, 

 rozložené pevniny, zde Afriku s Asii a Evropou, tam Ameriku, mezi nimi velké oceány 

 a mezimoří s nesčíslným po.člem ostrovů, několika velikých, ostatních menších a nej- 

 menších. Ohromná pevnina starého světa dosahuje šikmo od jiho-západu k severový- 

 chodu, an na polokouli nového svěla Amerika od severu k jihu skoro přímo vybíhá. Vzne- 

 seme-li se nad točnu severní, uvidíme, kterak tam všechny pevniny se sbližují, an na 

 jižním hledišti ostrými konci od sebe. odstávají; tam převládá živel zemní, zde vodní. 

 Ještě ouplněji vyskytnou se protivy zemní i vodní, budeme-li obléíali největším kruhem, 

 jenž jde blízko břehů východní Asie, řeže poloostrov Malaku, běží okolo konce jižní 

 Afriky, Atlantickým mořem, dosáhnuv Ameriku jižní její třetinou přechází na její břeh 

 Oceánu Tichého, a podél Ameriky střední a západní k svému počátku u východní 

 Asie se navracuje. Točnu severní lomu kruhu náležející zajímá z větší částky Britanie, 

 jižní nachází se v moři mezi jižním NovohoUandskem a jižní točnou. Vznášejíce se nad 

 Albionem spatříme největší spoustu pevnin, nad mořem u Nové Hollandie největší spoustu 

 vodstva. Na zemích vidíme pohoří dílem sněhy a ledy pokrytá, s nich sestupující proudy 

 velikých, malých řek; po oudolích a rovinách, zvláště na blízku vod, zelená se všecko 

 rostlinstvem. Severní Afrikou a slřední Asií táhnou se ohromné pouště písečné, četnými 

 oasami poseté. K točnám, severní a jižní, bělá se všechno sněhem a lediMU. Oceány 

 pak Tichým, Indickým, Atlantickým , proudí se neustále vody mořské. Hlavní proud 

 přichází od točny jižní, neboť na ní živel vodní, studeno, ledy a sněhy odvěčné převlá- 

 dají. Vychází podél celého kraje putujících ledových ker ve valném množství se rozpouště- 

 jících, i dělí se na dva prameny; jeden, a to větší, proudí podél západních břehů Ameriky 

 až k Me.xiku, obracujíc se celou svou šíří do Oceánu Tichého, kde směrem příčním od 

 východu k západu Indickými ostrovy se prodíraje, vchází v moře Indické, odkudž okolo 

 předhoří Dobré Naděje žene se do Oceánu Atlantického, kdež ohromným vírem, 

 potkav se s proudy točny severní, koluje a podél západních bi-ehů Afriky k druhému 

 pramenu se navracuje, kterýž, odděliv se od prvního na konci jižní Ameriky, spojí se 

 s podobným pramenem, po jižním pomezí Indického moi-e a podél jižních břehů Nové 

 Hollandie proudícím, až pak zase k počátečnímu proudu se navrátí. Tímto během pře- 

 chází dvakrát, v Tichém i Allantickém Oceánu, oupaly slunce nadrovníkového a donáší 



