zahřáté své vody do moří polokoule severní, která z té i z jiných příčin nad jižní 

 nSco teplejší jest. 



Jiný znse velkolepý výjev poskytují nám časy mořské (©ejfiten, angl. lide, příliv 

 i odliv), vzdmutí moře oučinem Luny i Slunce, pokračující po Oceánech dlouhými, vše- 

 lijak ohnutými valy od východu k západu, a na pobřežích pevnin a mezi ostrovy mnoho- 

 násobné se lámající a nahrnující. Také se v nás při ohledu na zeměkouli vzbuzuje žádost 

 dovčdéli se něco o hlubinách mořských. Jsouf ony pro potřebu plavců všemožni5 pro- 

 skouinány, k nejhlubšímu však ještě nedosáhnuto; jen to se tvrdili může, že jak vysoko 

 se pnou nejvyšší hory pevnin, lak iiluboko i ješlě hlouběji sestupují propasti mořské. 



Ještě jeden Oceán , a to nevidilelný ; pokrývá veškerou zeměkouli : jest to 

 obor vzdušný čili almosfér/i. Nespatřujeme lu žádnou povrchní hladinu , jako na 

 mořích, i zdálo by se. že bczpr().srredně splývá s etherem mezihvězdním, což však pravdě 

 nepodobno, ano raději přijmeme, že opar vdušní, jako jiná hmota tekutá, svou vlastní 

 souvislostí a přilahováhíní země v jednu ohromnou kouli se shrnuje, která podobně 

 vlastním povrchem ohraničena jesl, jako lo n každé volně padající kapky vody vidíme. 

 Dno vzdušného Oceánu jest povrch celé země, výška jeho udává se asi na 30 mil, kde 

 ješlě světlo sluneční za soumraku se odráží. Přijímání ještě vělší vysokosti vzduchu 

 bylo by se znamenitým jeho ztenčením spojeno, na 100 mil byla by řídkost ještě jen sep- 

 lilionek dolejší hutnosti, lak že by to všechno naše ponělí o hmotnosti přesahovalo. 

 Koule vzdušní na točnách svých podobně i více ješlě splesklá bude, jako koule zemská, 

 anaf pi'i kroužení její osy svah rovníkový na lak outlon a plachou tekutinu ještě více 

 působili musí, než na vodu nebo na látku zemní. Možná také, že opar vzdušní z vícera 

 vrstev různé lekulosli ano i jakosti se skládá. Pohyby povšechné a změny hutnosti at- 

 mosféry poznáváme nejlépe prostředkem tlakoměru, jiné hmotnější a částeční vánky, 

 větry, vichřice, hmatem a hýbáním se těles jiných. Celý obor vzduchu nachází se v ne- 

 ustálém pohybování a kolování. Pod rovníkem vzduch zdola rozpálený vynáší se vzhůru, 

 a pak poochladna hořejšími vrstvami k severní i jižní točně splývá, kde naopak vzduch 

 chladný od točen dolejšími vrstvami k rovníku se hrne. To kolování však nestává se 

 přímými směry od točen k rovníku, nýbrž z pi'íčiny kroužení země, šikmo od severo- 

 východu na severní, od jihovýchodu na jižní polokouli. Tím se spůsobují s obou stran 

 rovníku stálé větry pasátní (živé větry), nejpravidelněji nad Oceánem Atlantickým a 

 Tichým vanoucí ; mezi oběma, kde vzduch se zase vzhůru vznáší, nachází se pásmo 

 tišin, střídajících se s nenadálými bouřemi. Zvláštní proudy přehorkých větrů vydává 

 poušt Zahara. K jihozápadní Africe vanoucí zove se Ilarmatan, jiný. Široko zvaný, 

 žene se do Vlach přes moře Středozemní a t. d. V Indickém Moři panují v opačném 

 směru pasalním tak zvané Monsony, měnící se po půlletích. Jinak na pobřežích ostrovů 

 a pevnin střídají se větry od mořské s odzemskými. Pravidelná tato povětrnost mezi 

 obratníkama v našich šířkách všelijak se mění, což zvláštnímu poučení o povětrnosti 

 ponecháváme. — Vzduch jest rodiště oblak, mlh, dešfů, bouřek a všelikých výjevů 

 ekleklřiny. Jeho prostředkem děje se ono velikolepé všeobecné kolotání vláhy pozemské. 

 On ssaje do sebe vystupující páry ze všech povrchů vod, z nesmírných hladin mořských, 

 zvláště podrovníkových; a roznáší je po pevninách a ostrovech, kde dílem v oblaka se 

 proměňují, dílem po vrcholích hor se srážejíce napájejí zřídla potoků a řek, a podává 

 tím obživující vláhu rostlinstvu i zvířatům. — Známo, že vzduch složen jest z kyslíku 

 a dusíku. Tím slouží hlavně k udržování života všech fvorft po zemích i ve vodách. 



