9 



Iravy, rozplozování rodu, nýbrž se slejiiorodými sesbřalnv tvoří národy , stály, církev, 

 trudí se vyššími ideami duchovními, právem, vědou, umou, náboženstvím, jež v život 

 uváděti a v něm udržovali všemi silami tělesnými i duševními snažně se namáhá, ano i 

 vezdejší život nasazuje, aby je v skutek uvedl. Takovou činností jednotlivých osob i 

 celých obcí tvoří se vlastni ústrojí vyšší, jeden celek z jednollivcii složený, jako jedna 

 vyšší osoba, jako jeden muž. Víra, láska, pravda, krása jsou tohoto ústrojí vnitřní hý- 

 batelé, spolu vzaté jsou podstatou lidskosti, duší celého člověčenstva. 



V následujícím článku chceme vyložili poměr člověka k přírodě jej obstupující. 



C á p'). 



Prílulně a dílem dotíravC přidržují se k člověku tří občané říše povětrné, kteří, ač 

 V službu a manství jeho nevstupují, předce rádi v oboru sídla jeho se drží. Jest to čáp, 

 vlaštovka a vrabec. Jsou to takřka svobodníci na půdě jeho, proslředkující přechod 

 od podrobené okřídlené družiny k svobodnému slálu oslalních křídjalcil. Ovšem to platí 

 vlastně jenom o čápu a o vlaštovce, neb čiverák vrabec jest jenom dotíravé chlapisko a 

 trpí se toliko, dokavad neruší příliš nestydatě hostinského práva, Všickni Iři náležejí 

 ale ke sboru nohsledů, jež zástupy zvířectva dílem k službě, dílem co komonstvo ke 

 dvoru panovníka svého — člověka — odeslaly. Ode dávna přivlastnili si tito soudruhové 

 člověka mnohé z jeho zvyků, a ode dávna obcuje on s nimi jako se starými sousedy a 

 věrnými přátely. K tomuto vzájemnému poměru |indružila se z části i jistá posválnosl: 

 člověk totiž poznav v oblelajících soudruzích ochranné neb varující tvory, soustrastné při 

 jeho radostech a bolech, obrátil se k nim s obzvlášiní uznalostí a věnoval jim vděčnou 

 péči a úctu. 



Klademe z nich na přední místo čápa. 



Čáp jest urozené krve, vysokorodý ; na střechách , lomenicích, na věžích a ka- 

 lancích, vysoko nad hlavami celé obce rozkládá se jeho hnízdo. Často slouží mu za 

 stanoviště také silnovělvý ufatý strom, jasan, jilm nebo dub, na blízku u domu nebo 

 dědiny, ale \-ysoko to musí býti, neb čáp miluje volný, neobmezený rozhled s hflry po 

 svém panství, po lukách, rolích a bahnech. 



Přijde-li s prvním teplým březnovým vánkem čáp nazpět do své dědiny, jásají 

 děli a staří se radují. Popěvky a písně vílají dlouho pohřešeného přítele bohdala '), staří 

 znají ho již dávno co soudruha, a děti, s nimiž jest pi'edevším spřátelen, skáčí radostí, neb 

 teď jim přinesl podstatnou čáku mileného jara, teď již se nevyhnutelně započnou dlouho 

 odkládané hry a radovánky. Čápi jsou zde; a v radostné jistotě tvrdí se: jaro jest zde. 



A jakou dá hned látku ku pozorování ! což se nemluví o jeho chílzi, lelu a hnízdě, 

 o jeho nápadech a kouskách, o jeho bojích a besedách ! Věru podivný jest to pták a 

 hoden vší chvály. Patriarchou, vojevodou, lékařem, soudcem, prorokem: vše v jedné 

 osobě jest čáp ; kdož se mu v tom z ptactva vyrovná ? 



') Z části dle D. H. Maslasa, Natarsludien, Lelpzlg 1852. 



^ U Slováka nazývá se čáp bohdal; odtud snad má své jméno Bohdalec, vršek u Michle ne- 

 daleko Prahy; Bohdal u Jelšovlc a podobná jména, jakoi 1 od čápa místní jména Čáp, C'á- 

 pov a t. d. se odvozují. 



