10 



Již la jeho postava, jakou jeví důstojnost a význaCnost ! Na vysokých nohách, 

 vězících v úzkých Strakonických punčochách, (a věru sídlí také na Strakonickém zámku), 

 kohbá se statné jeho tělo, oděno v bílý kabátek, černě lemovaný ocas jest krátký a 

 ufatý, tím delší a pnižnřjší ale krk, na němž sedí hlava v liché a povážlivé důstojnosti. 

 Nad vysokým čelem přiléhá peří z tuha a hladce k hlavě, jako pozorně učesané vlasy; 

 hnědé oko dívá se na svět jasně a upřímně, ale spolu šibalsky z černých brejlových 

 oblouků, a obličej ukončuje se jako dobrý vtip dlouhým nosem, významně ozbrojeným 

 silnou a ostrou špičkou. Chůze, postava, spůsoby poukazuji na zatvrzelého pedanta 

 zrovna jako z doby naší arcibáby, div ještě že nenosí kordisko a že netancuje menuet. 

 Zdá se, jakoby pocházel z předešlého století a. dle kroje od Domažlic 3). 



Obíraje se vážným přemýšlením, kráčí zpříma a důstojně, jako na špalíčkách, 

 svými strouhami a lučinami ; po každém kroku vyzdvihuje pozorně a v stejné odpočí- 

 tané době nohu vysoko k tělu, takřka aby před každým nepatřičným přívěskem se 

 ochránil, kdežto při tom hlava a krk s nejsměšnější vážností sem a tam se kývá. Muž a 

 žena, čáp a čápova, kráčejí tak mlčky, jako párek filosofů peripatetických, nějakou chvíli 

 dále, až najednou čáp svůj špičatý zobák jako harpunu na zem mrští a tučnou břichatou 

 žábu popadne, která trávíc volně u břehu rodinné louže, neočekávaný hrob v břiše filo-. 

 sofa nalézá. 



Cápova vyzdvihne při tom hlavu, a zakroutí se jako k upejpavé pokloně. Jesl 

 to honba pozvolná, tichá, ale přece pilná. Nic je nevytrhujc, leda, že by se kdosi 

 zvědavý příliš přiblížil nebo něco neobyčejného se objevilo. Pak se zastaví, přitáhnou 

 jednu nohu k břichu a obejmou ji druhou, krk se natáhne zvědavě do výšky a oko 

 míří bystře na předmět, rušící poklidnou procházku, 



V této postavě, která při vši podivnosti svépřcdce čápi důstojnosti ničeho nezadá, 

 zůstanou státi několik minut beze všeho pohnutí vážně jako sochy, až se přesvědčí, bud že 

 bez nebezpečenství mohou loviti dále, nebo že moudrá opatrnost útěk požaduje. Nyní 

 se ale celé tělo rozkolíbá a takřka z rovnováhy připraví ; důstojná usedlost zmizí, a čáp 

 namáhavě chce se do výšky vynésti. Těžké tělo ale jedva se zdvihá ; z počátku vy- 

 vede několik neobratných skciků, klátí roztaženými perutěmi, nohy natáhne zrovna do 

 zadu, a jen kolísavě vznáší se sotva nad půdu. Na jednou ale, jakoby se byl zpamato- 



^ Hod čápů (Ciconia, Beclisteili) uáleží jak známo k ptákům bahním. K podstatným znakům 

 tohoto rodu náleží zobák rovný, napřed zúžený, bez brázdy nosní, a mnohem delší nežU 

 hlava. V Evropě se zdržuji dva druliy, mající tu zvláštnost, že zobák jejich jest stlačený 

 a hlava a krk opeřené. 



Cáp bílý (Ciconia alba, Bechstelu) jest bily, ocas ale a perutě má černé, nohy a 

 zobák červené. Délka 3'/, stř. O tomto zde jednáme. 



Cáp černý (Ciconia nigra, Llnnéj jest černavý : hruď a břicho má bílé, nohy a zobák 

 červené ; délka 3 stř. Kehuizdí nikdy na domech, nýbrž na stromech. 



Mimo tu se počítají k čápům ještě Marabn (Ciconia Maraha, Temmiuk) a čáp ame- 

 rický (Ciconia Mycteria), které se rozeznávají od obou předešlých tím, že mají zobák troj- 

 hranuý, hlavu a krk lysý, jakož i mnohem větši výškou, Marabu, žijící ve východní Indii, 

 dosahuje výšku 6—7 stř., a chová se pro vzácná péra na ocase co domácí zvíře ve velikých 

 hejnech ve vesnicích n Kalkuty, kdežto se také volně po ulicích prochází. Peří z ocasu jeho 

 používá se co šperku velmi váženého. Cáp americký žije v jižní Americe, 



