15 



Nyní ale najednou a kolmo vyzdvihnou se cápové do nedostižné výšky a obrátí 

 let svíij k zemi polední. V zástupech někdy tisíc hlav polítajících a v nepielrženéni 

 letu spěchají bez přestání, zastavujíce se jenom u břehů italských, odkud pak za krátký 

 řas moře Slřcdozemní píeplují. Jednotlivé houťy zůstanou sice v jižní Evropě, v Caři- 

 hradě, Seville a v jiných městech, kdežto mají svá zimní stanoviště. Jiné obrátí se do 

 malé Asie, kdežto v nesěíslném množství v městech a dědinách hnízdí. Vždy ale zů- 

 stává hlavní střediště jejich údolí Nilské, kdežto právě se objevují v ěas po odpadnutí Nilu, 

 v jehožto bahně nesčíslné množství plazů se hemží. Tu jej zná hnědý synek Egypťana 

 tak dobře, jako rusovlasý pasák český. 



V ohromném množství sídlí také v Algirsku. V Boně a v Konstantine sedí na 

 každé mešilě, v Maskaře pokrývají hnízda jejich opuštěný palác Ab-del-Kaderův. Arabové 

 myslí, že čáp jest zaklený marabu (duchovní osoba), jejž Alláh za trest hříchu jeho v pláka 

 proměnil. Proto prý sídlí nejraději na mešitách, a stojí-li na jediné noze vysoko na 

 báni, praví se o něm, že rozjímá; kývá-li probudiv se hlavou, tvrdí Arabové, že se modlí. 



Tak i zde přilnul čáp k mravům a obyčejům národním. Radostně vítá ho Evro- 

 pan z jara, a severní Afiičan v jeseni. 



Zimní spánek přírody. 



Od Dra. V. D. Lambla. 

 (Viz tab. III.) 



Sirá krajina sněhem pokrytá, jen zde onde skrehlými brázdami zoraného pole 

 černě skvrněná. Slunce na východě rozlévá purpurový nádech po bílé hladině; všude ticho, 

 nikde hlasu, nikde pohybu, nikde známky života. Aj, tu černá chmura na nebi se roz- 

 prostírá, zde příčerná svá křídla rozkládá, tam tmavé opony na tesknou pustinu spouští. 

 Rezkým Dčením vítr oblaka rozráží, než v tom se mračno trhá a hustá chumelice se 

 sype na širou zem, zatemňujíc celé okolí. Jako chaos v děsném' rozkvašení hrozí divý 

 živel bouřním počínáním celý povrch země zadusiti, tisíceré střely ledové šlehají každou 

 větev bezlistého keře, každou hroudu, každý kámen na osiřelém poli. Než brzo se zase 

 uchlácholí vzteklost vichřice, již jen tenouce práší a slabé klky i hvězdy sněhové k 

 zemi padají, vysokou vrstvou sněhu pokryté — chladný sever chmuru dále zanáší. 



Ticho a poklid nastal opět, a kam oko sáhá, uzí'í povrch země bílým leskem 

 oděný. Červánky na západě dávají růžové políbení skvělé krajině, a ostatní obloha usmívá 

 se barvami, které jsou odleskem zardělé hladiny. A když měsíc vzejde na nebeské báni, 

 čisté jako rybí oko, a zástupy třpytících hvězd v klidném družstvu světýlka svá k zemi 

 posílají, zdá se, že celá obloha z posvátného ticha se raduje. V háji, kde jindy ve vůni 

 a listův šumění hejna bzučícího hmyzu se štěbetáním ptactva o závod dováděla, jest nyní 

 jako v zasvěceném chrámu, kde po hlučném zpěvu, po skončeném imodlení jedině 

 ticha pobožnost zůstala. Jako oblouky gotliické čnějí tady velebné klenby větví chvojo- 

 vých, na nich co římsy a všeliké okrasy — návěje sněhové, mezi nimi tajné chodby v 

 labyrint sestavené, zde a tam nádherné arkády a pyramidy ze stříbroleských slřechýiav 

 zbudované, nade vším hluboké tajemství jako v kristálovém paláců bez obyvatelův. Slyš! 

 co to šustlo, že se tamhle celé sklepcní ozdobné galleiie sesulo? — 1 toť osamělý 



