19 



Prohledejme ještě některé skrýše, které slouží mnohým s savcům za brloh a 

 pnlulek T zimním spánku. Z těchto prezimují takovým zpíisobem jezovec. ježek, rýs- 

 kové, všickni netopýři, křeček, sisel, plch a vzácný v Šumavě host medvěd. Jejich br- 

 loh je bufíto díra a podzemní skrýš mezi kořeny lesních slromův, anebo doupě ve vy- 

 hnilém pařezu a v dutinách kmenových anebo ve zdí, v opuštěných hradbách, zbořeni- 

 nách a na podobných místech. V brlohu nalézáme člvernožce schouleného v ketouč, 

 hlavu skrčenou ke břichu , zadní nohy natažené přes nos ; tělo, na podzim obyčejně 

 ílusté. tučné, po celou zimu ztuhlé a chladné, jest z jara při procitnutí hubené a vy- 

 chudlé. V háji nalézáme pod kyprou zemi zarytého j ežka, tak bezcílně ztuhlého, že 

 při dotknutí bodlin velmi nepatrně se schoulí a zježí; vezmem-li ho však do teplé svět- 

 nice , probudí se a bude chodil jako pitomý , brzo na to , jídla sobě málo nebo 

 nic nevšímaje, bude hledati nějaký brloh, bude clilít prchnouti, a nepuslínic-li ho na 

 svobodu, aby přirozenému pudu a toužení po odpočinku vyhověl, bez pochyby vyhladoví 

 a pojde. — Křeček je proti němu pravý labužník a neodkládá lulo vlastnost někdy ani 

 v zimním spánku svém; celé léto shání na břicho, celý podzim snáší potravu do zásoby; 

 širší než delší požívá nashromážděného obilí až do poslední chvíle, kde naň přichází dřímota, 

 z této ale sám někdy procitne, a tu první starost jeho bývá o potravu, aby se mu ne- 

 zkazila, aby um nikdo na ní nepřišel, a když ji do žaludku uloží, usne zase. Jezovec 

 podobně probouzí se někdy v zimě a chodí hasit žízeň. Netopýři neopouštějí obyty 

 své; na věžích a zvonicích, pod krovem nebo v rozbořených zdech jakož i v jeskyních 

 leží pohromadě, někdy celé kollegium netopýi'ův zkřehlých a omráčených, jakoby při 

 posledním nočním kvasu celé družstvo byl očai'oval. 



Jak podivuhodný jest tento úkaz v přírodě, že rostliny a živočichové ve výročním 

 odpočinku a v dřímotě zimu přečkávají! Kterak je ale možná, když potravy nepřijímají, 

 nejedí, nepijí, nedýchají a se nepohybují, že navzdor přeútlé své úsirojnosti tolik mrazu 

 snášejí a po tolika měsících opět k čilému životu se probuzuji? Jsou-li pak rozmanité 

 zábyvy (funkce) takových organismův jen v skutku přetržené, že se lak podivuhodně 

 zase v harmonii navracují ? Rosthny nemají listí, aby dýchaly ; nemají vláhy, aby mízu 

 vsákaly; dřevo stromťiv je zkřehlé, lomné a nedopouští mnoho pohybování: a přece 

 nemůžeme říci, že by život rostliny byl vyhasl a Iiarmonie úslrojnosli zahynula. Život 

 rostliny se toliko uskromnil a na malý obor úkazův obmezil. Jako trávy a nízké bylin- 

 ky, tak také keře a stromy .zatáhnou", to jest míza v kořen sestouplá nejeví na po- 

 vrchu žádným úkazem známky života, vytrhneme-li však rostlinu ze země a prohléd- 

 neme-li pozorně vnitřek pňův, nalezneme kořen a vnitřní vlákna lodyhy a kmene poně- 

 kud štávnatá; zde ledy sok proslředkující zrůst rostlin do vnitř ucouvnul, zevnitřní ale 

 vlákna, koráb a celý povrch za ochranu slouží vnitřku. 



Taktéž i zába>7 živočichův jen zvolněny jsou a odbývají se pomalounku, skoro ne- 

 patrným pohybem; tak k. p. dýchání u sisla v letě za minutu 150 krát, ve spánku zim- 

 ním toliko iĎkrát se děje, taktéž oběh krve nad míru zdlouhavý, výména šfav v celém 

 těle velmi skrovná. Zažívání u mnohých živočichův i za dřímoty zimní, ač velmi zdlou- 

 havě, pokračuje, jak o tom svědčí žaludek a střeva, v kterých někdy nalézáme věci záživné, 

 žluč a jiné moky ; u jiných zase přestává zažívání docela, střevo se celé scvTkne, , 

 svraští, blány se tuhým slizem slepí, a zdá se jakoby svého průtoku zcela pozbyly, od- 

 kudž chybná pochází domněnka, že takovým živočichům za spánku zimního střevo srůstá. 



2 * 



