29 



Puijis chtcslýšvrčlio ocasu. 



C h ř e s l ý i (ťrolalus horridus , die Klapperschlaiige) , jehožto vlast jest výhradně Ame- 

 rika , náleží k nejznámf išira jedovatým hadům. Had tento stal se na slovo vzal/m méně prud- 

 kosti svého jedu, kterýž nezpůsobuje rány nehezpečnéjši, nežli jed mnohých jinýcli hadii, nýbrž spíše 

 jistým způsobem řehtačky , kterou se přede všemi ostatními hady vyznamenává, ilehtačka tato čili 

 cliřestidlo nalézá se na konci ocasu a jesti příčinou, že had při otřásání jeho vydává zvuk, upoml- 

 najici na šramot, broušením nožů na pískovém brusu tvořený. Zahlídne-li had nějaký živý tvor 

 nebo znepokojí-11 se jinak nějakým předmětem, ozve se chřest ocasu a prozradí se tím nebezpečná 

 přítomnost jeho. ťlověk nebo zvíře, upozorněné tím způsobem, ujde .snadno blízkému setkání, neb chře- 

 stýš nepronásleduje člověka, aniž jej bez příčiny uštkne, nýbrž brání se jenom, když jest pronásle- 

 dován, nebo msti se za ublížení. 



Chřestidlo jest dle své látky a dle svého vyvinuti zvláštní způsob pokožky, asi tak jako drápy, 

 nehty, chlupy a rohy jiných zvířat. Onoí se skládá z jistého počtu ojedinělých dutých článků, spo- 

 jených mezi sebou zvláštním způsobem, o němž tuto promluvíme, a má v celku homolovitou s obou 

 stran stlačenou podobu. Velikosti článků ubývá stejně od dolejška k volnému konci, a pokaždé straně 

 táhnou se po bokn více nebo méně hluboké rýhy, které chřestidlu dodávají podobu, jakoby se skládalo z 

 dvou ne docela souměrných a srostlých částí. 



Počet těchto článků jest mezí 1—12. Pozorovaly se prý druhdy chřestýši s 20, 30 ba i 

 41 články. Počet článků jest patrně ve spojení se stářím hada, tak že se z něho na stáři souditi 

 dá. Bezpochyby obdrží had po každém nebo snad po několikerém svlékání kůže o jeden článek více. 

 Xejdolejši článek jest nejnovější a největší, poslední článek ale, tvořící volný konec, jest nejstarší a 

 nejmenší. Tvar každého jednotlivého článku má podobu kužele dole otevřené a po straně stlačené, a 

 článek sám jest dvěma hlubokými, kolem do kola běžícími rýhami, jakož 1 poboční kolmou rýhou na 

 Iři sudé, měchýřovité vybouliny rozdělen, kterých shůry dolů co do velikosti ubývá (Ob. 1.). 

 (Ob. 1.) 



Poslední článek, který ale ne zřídka chybí, má však jenom jednu 

 příční a po každé straně též jednu brázdu, tak že jejiom na 

 dva sudé oddíly se rozvrhuje, z nichžto hořejší vělái jest nežli 



dolejší. 



Pohled zpředu. Pohled ze ttrauy. 



(Ob. 2.) 

 A. B. 



(Obr. 3.) 



Články tyto jsou pak tím způsobem spojeny, že každý z nich 

 svýma dvěma dolejšími oddíly volně ale uzavřeně objímají dvě hořejší vybou- 

 liny předešlého. Naznačíme-li konečný článek jakožto první, objímá se druhý 

 (ínito prvním, třetí druhým a t. d. Jenom dolejší oddíl každého článku, 

 jakož i celý poslední článek leží valně. Spojení toto představuje se v kol- 

 mém průřezu na obraze 3. Oddíly u vnitřku jsoucí mají bělavou barvu a 

 jsou méně průsvitavé, nežli oddíly na zevnitřku, kdežto chřestidlo jako z 

 kroužků záležeti se zdá, jejichž počet od počtu článků závisí. (Obr. 3). 

 Povšimněmež si k. p. čtvrtého kroužku. Nejdříve zevnitřku objevuje sn 

 dolejší sudá vypouchlina čtvrtého článku, a bezprostředně jí obejmuly na- 

 lézají se střední podvojné vypouchliny pátého článku, a v tomto vězí ko- 

 nečně hořejší podvojná vypouchlina šestélio. Zvláštní způsob tohoto spo- 

 jeni jest příčinou, že se může chřestidlu velmi siluě porouchati, a že předce 

 souvislé zůstane a k chřestěni upotřebiti se dá. 



