43 



chlípnou náružlvostí rozmnožuje potonislvo po celé vsi, a prorarhávaje sílu životní před 

 íasem záhy se vysílí a stárne ^). 



Při své nesylosli nepřipouští sobě přcdce strachu o každodenní poiřebu. Příliš 

 líný, aby sám potravu vydělával, sklízí všude, kde ncsil. Na poli žitném, v stodole i na 

 sejpce jest slíd jeho vždy prosli-cn, a dokud rolník jen zrnka na poli neb ve dvoře má, 

 přiživí se i vrabec. On a strnad — strýc jeho — jsou neodbytnými nezvanými hosty 

 rolníka. Vrabec ozobá první třešni na stromě a poslední také vyslídí. Při tom má 

 své zvláštní labužnické ehoulky. Žádný hrozen neokiobá celý, nýbrž lítá od hroznu ke 

 hroznu a vybírá si nejlepší zrna; na lusky ncjraději chodí, dokavad jsou měkké, a na 

 klasy, dokavad jsou plné mízy. V zimě mu ovšem lakové hody přejdou, a pak upokojí 

 svůj hladový žaludek ledacím, sbírá ve smetí a na hnoji všeliké drobty a šupiny, přiživuje 

 se při obroku koňů, chytá pavouky a jiný hmyz, a zvláštně z jara, dokavad se obilí nc- 

 vynielá a dokavad mladé krmí, sbírá housenky po stromech, fiímž aspoň poněkud škodu 

 nahrazuje, kterou jinak na poli dělá. Jest viděti, jak užitečným ptákem by mohl byli, 

 kdyby aspoň v letě choutku svou jenom na hmyz obmezil. Ale zrno obilní jde mu nade 

 všecko. Za rolníkem poletuje na poli, za mlatcem přiskakujc na mlat, za pacholkem do 

 konírny, ba vtírá se i do komor, vše vyslídí a kde co na zobák najde, to vezme a odletí. 



Ba vyskytly se také příklady, že holoubátkům vole proklobal, aby měkká zrna z 

 nich dobyl. Tak se ledy stává darmožrout tento zlodějem, lupičem, vražedlníkem, hromadí 

 hřích na hřích, a lof jeho běh života. Lid má skuleíně vrabce vůbec za škůdce , zlo- 

 děje a chlípnika ; též praví se, že jest velmi hněvivý a žárlivý, pročež bývá prý často 

 mrtvicí raněn. V pravdě spadává často so střech, křečmi strhán. 



Zahnízdí-li se potula na nějakém místě, nemilžc ho ani násilí ani lest vypuditi. 

 Nadarmo nezachází s člověkem; přiučil se od něho šibalství a nabyl odvážné mysli, neb 

 zlý příklad nalézá také mezi ptactvem více následovníků, nežli příklad dobrý. Kdo chce 

 vrabce chytiti, musí si na to záhy povstali! Chlapců se varuje, kdekoliv je spati'í; a 

 shýbne-li se kdo po kamenu nebo hroudě, v okamžení jest ten tam. Ostatně nedá se 

 drzý chlapík tento ničím tak snadno zastrašiti nebo vyděsili. V ohledu lom není pouze 

 skeptikem, nýbrž úplným nevěrou; se zpupnou dovádivostí sedá si na nos a na natažené 

 rameno vlajícíiio haslroše, který má oslříhali úrodný sad. V stínu jeho úmyslně rád si 

 hoví a právě lam nejvíce loupí, límjistěji, čím více jiné ptactvo se straší. Ušel-li slastně 

 brokům ručnice nebo rozpialé síli, remlělí a čimčarujc úštěpně, a celý nezbedný houf 

 posmívá se pak neobratnému lovci ze své skrýše. A jak jednotvárný, nepříjemný jest 

 hlas vrabčí. V babylonské směsi ptačích hlasů nalezne se málo zvuků lak nelahodných, 

 jako v jednotvárném nářečí jeho. Celá tulácká sprostota jeví se v jeho zvucích. Vrabci 

 ovšem zdá se býti krásným zpěvem, on nikoho raději neslyší, nežli sám sebe ; neustále 

 opakuje své čím čim rara ! štilip ! štilip I a právě tenkráte nejhlasitěji, když libý zpěv 

 slavíkův nebo sedmihláskův nejsladčeji se rozléhá. Jestif to znak pleb.ejské mysli ! Pravá, 

 jediná cena, cena krásných vloh a něžného cilu jest sprostáku nejodpornéjši. Každý 

 má býti vrabcem: lof rovnost těchto sanskulloltů. 



Kdo by se ještě divil, že v příbytku jeho mír a láska nepanuje? V domácnosti 

 jeho, může-li o ní jinak řeči býti při životě jeho potutelném a hýřivém, vládne závist, 



') Vrabec líhne třikrále do roka a samička snese vždy po 6—8 vejcích. 



