44 



podvod a zlomyslnost, jen k šibalství se spojuje v společný liouf, v příbuzenstvu ale a 

 v domácím obcování jest jenom svár a hašteření. Jen málokdy zahnízdí se vrabec vlí- 

 dnější mysli u oinříženého okénka uvězněného muže a štěbetá mu o naději a útěše, neb 

 zahostiv se pod krovem osamotnělé kaple děkuje Tvůrci, že ani vi-abce bez svaté své 

 vůle se střechy nespustí. 



Tri ětvrti léta žije vrabec v hojnosti. V zahradách, na lukách a sadech rejdí a 

 drancnje; jasné dny léta a jesení tráví docela nj polích, a v houfech veselých obletuje 

 snopy a mandele. 



Je-li ale poslední snop odvezen, rozhostí-li se na poli a sadě pustota a octne-li 

 se tam jen ve společnosti vrány, kavky a sýkory, pak se odebere nazpět do svého 

 ziminho sídla, na ulice a návsi, do dvorů a stájů, i nastává mu truchlivý půst. Dová- 

 divý chlubílek umlkne, zima a hlad, hořčí lo hosté, dorážejí naň a zapudí všechnu jeho 

 rozpustilost. Tu sedí skrčen v kruhu svých hladových bratrů neladně rozčepýřen, s hlavou 

 staženou mezi plece, a jen umóuněný zobák a černé oko číhá z kožichu. Jindy, když 

 hustá chumelice bouří, hledá si osamolnělý útulek pod lomenicí za komínem, a když 

 mrazem krovy praskají, sedá si na slixše do sluneční záře, nebo smutně klobe na za- 

 nn'zlé okno o almužnu. Ale jak mile první jarní slunéčko se usmívá a sníh na^ střechách 

 se taví, bej, jak se hned probudí lehkovážná mysl; úšlěpný poki-ik a bujné poletování 

 počíná opět, vrabec jest znova starý vagabund. 



Postní čas uplynul a veselý bezstarostný život opět nastává, vždyf je jaro a zlá 

 zima už je přečkána, vždyt mu dobrý otec zase stůl připravil ! 



A lak i my zjara hlas tohoto šelmy ve sboru jarní ouvertury ptactva uvítati mů- 

 žeme ; vždyf je lo také hlas, který konečně velebí Tvůrce svého, pročež mu i konečně 

 dopřejme jeho lazaronství, neb i v národu ptactva, jako mezi námi, musí býti pán a 

 proletář. 



Vždyf je, když to kolem vezmeme, k tomu vychován ; a nadto jediný nás v 

 městě upomíná na veselé sbory venkovského ptactva, i také proukazuje některé dobré 

 služby. 



O s 11 é h II a 1 c d u. 



(Viz tab. IV.). 

 I, 



Zima bez sněhu a ledu jest jako jaro bez květu a léto bez ovoce. Podivnou 

 ovšem máme letos zimu, již skoro celá uplynula bez mrazu a sněhu, a v prosinci, právě 

 když v jiný čas sněhová vrstev zem kryje a řeky naše ledovou korou se potahují, spa- 

 ti'ili jsme jarní kvítka vyi'ážeti, hmyz se probouzeti a jiné úkazy nastávajícího jara, jako- 

 by příroda z obyčejných svých kolejí se byla vymknula a jiné pořadí časů ustanovila. 



Měli jsme článek tento o sněhu a ledu již k prviu'mii číslu přichystaný, a čekali 

 jsme jen z té příčiny, že v lednu aspoň sněhu napadne. Ale i teď máme poloviční 

 jaro. Však že před sebou ještě únor máme, neodložíme předcc loto pojednání; snad 

 ještě to, co omeškáno, se dohoní. 





