46 



NejCastěji se pozorují listnaté hvězdičky, obyčejně velmi tenké, průsvilavé a 

 velmi jemné. Mezi nimi se objevují docela jednoduché hvězdičky se šesti paprsky 

 (obr. 6), které v jediném bodu pod úhlem 60" se stýkají. V mírnější zimě jsou tyto 

 hvězdičky větší, v tužší zimě menší, a pak se k ramenům šesterečným též pod úhlem 

 60° přikládají jiná tenounká vlákna a hlatičky sněhové, čímž se podoba přerozmanitě 

 mění (obr. 2. — 5.). Též obyčejné jsou šesliboké lístky, které svým zriistem nejkrás- 

 nější skupeniny vytvoi^ují (obr. 7. — 18.). Největší rozmanitost ale povstává, spojí-li se 

 hvězdové tvary s těmito lístky a obdivovati musíme se pak tvořivé fantasii přírody, která 

 na základě tak jednoduchých vzorů již nepřehlednou rozmanitost vyvésti umí, nebof 

 každý tvar dá se vždy na pravidelný šestihran uvésti (obr. 3. — 17.). 



Vzácněji, nežli tylo ploché hvězdičky, vyskytují se skupeniny, v nichžto neleží 

 všechny hlatičky v jedné ploše, nýbrž dle rozmanitých ploch se rozbíhají. Hlatičky tyto 

 nedají se tak jako předešlé na papíru představili, a rozstupují se na dva způsoby. Jedny 

 obsahují u prostřed lístek, z jehož obou ploch a z krajů hran jehličky pod úhlem 60° 

 nakloněné vybíhají. Průměr těchto podivných skupenin dosahuje někdy % palce, i pa- 

 dají často při teplotě — 4° až — 6° C. Jiný způsob obsahuje uprostřed kulaté ja- 

 dérko s paprsky na všechny strany se rozbíhajícími (v průřezu obr. 16.). Paprsky 

 těchto kulatých hvězd zdají se záležeti ze samých tenounkých šestibokých jehlanců nebo 

 hranolů, nebof někdy, při zimě ne příliš od 0° C vzdálené, padají takové jehličky v ne- 

 smírném množství, i vyskytují pak se mezi nimi, ačkoliv porůznu, také úplně šestiboké 

 jehlance (obr. 15.). Ješlě vzácnější jsou šestiboké hranoly s hvězdami nebo lístky kol- 

 mo spojené (obr. 13. — 14.). 



Poněvadž voda ve vzduchu co pára se vznášející a voda na zemi tekutá jest 

 jedna a tatéž látka, vyplývá samo sebou, ze i led, na řekách nebo jinde se vytvořu- 

 jící v podstatě ten samý tvar míli musí, jako sníh. 



Kdož nezná podivné listnaté a keřovité nákresy, které mráz v krásné ale podivné 

 rozmanitosti na oknech vykouzluje ? Původ těchto mrazových květů vysvětlí se velmi 

 prostě, jako původ sněhu. Páry v teplém pokoji se vznášející ztrácejí u studeného skla 

 svou rozlažlivost, srážejí se v kapkách na okně a zrraznou. Nadýcháme-li na zmrzlé 

 okno, abychom vrstvu ledu již utvořenou odstranili, můžeme poznenáhlý zrůst ledových 

 nákresů velmi dobře a pohodlně stopovati. Obyčejně se tvoří zpočátku podlouhlé nitky, 

 na něž se ze strany jemná vlákna pod úhlem 60° přikládají, tak že po nějakém čase 

 v podobu pírka se zvětší. Mnoho takových pírek, jejichž základy k sobě pravidelně pod 

 úhly 60 — 120—30° se přikládají, spojí se pak ve větší péro nebo list, jehož silnější konec 

 obyčejně dole na tabuli se nalézá. V skoumání jednotlivých ploch a hran jest ale na 

 přemalinkých Matičkách, z nichžto se ledové nákresy tvoří, skoro nemožné. 



Piiznivější okolnosti k takovému skoumání vyskytují se někdy na ledových ram- 

 pouších, které se velmi zponenáhla na ochráněných místech, k. p. v jeskyních, pod stře- 

 chami a jinde tvoří. Vyšel jsem si v lednu r. 1850 na procházku při teplotě — 2° R. 

 U rybníka v Dolní Krči nalezl jsem u mostu rampouchy ledové, jejichž povrch nebyl 

 všude zaokrouhlený, nýbrž na konci více kostrbatý. Povšimna si blíže jednoho rampou- 

 chu, spatřil jsem na konci jeho pravidelný šestiboký sloupec, ukončený plochou šesti- 

 hrannou, šesterečnými rýhami opatřenou. Podobný úkaz popisuje Daniel Clarke (Trans, 

 of the Cambr. Phil. Soc. 1821) a jiní; Smithson pozoroval a měřil hlati ledové, na 

 nichž ustanovil mimo sloupec šestiboký také jehlanec šestihranný, jehož osní hrany 



