52 



vssaje, při čemž se zvětšujíc celou dutinu vyplní, ano isleny té dutiny do selie vssaje, 

 lalf že svoljodně v srostlých blánkách leží, Cjaiio n. př. u bobu Fig. 1.); anebo iitcré, 

 an kelní rostlina zůstává malá, se slěn kclní dutiny kapajíce ji obklíčí , a CPig- a) když 

 pak ztvrdnou, bílkem semenním se nazývají. Při posledním tomto pochodu též často steny 

 dutiny kelní se rozpouštějí a v krmné šfávy proměňují, tak že semena jen v zevnitřníoh 

 obálkách spočívají. Též někdy se stává, že kelní rostlinka se zvětšuje, nikoliv ale v té 

 míře, aby celé semeno naplňovala, a při lom také i bílek se tvoří (Fig. a). O všem tom 

 později bude jednáno, tu nám lze jenom upozorniti na to, že bílkem se jmenuje hmota 

 rostlinku kelní obkličující a z krmných látek se skládající, jako n. př. u obilních semen 

 (Fig. 7. a'). Kde ale, jak u semen luštinatých rostlin, u žaludů a kaštanů, škrob a jiné 

 živné látky ve zvětšených kelních listech se nacházejí, semena ta bezbílková se na- 

 zývají. 



Ony lístky kelní jsou u některých semen velmi zřetelné (Fig. 1 c. 2 c). Spro- 

 slíme-li bob neb kaštan semenních skořepin, hned se rozpadává obsah jejich v dvě po- 

 lovice jen málo na jednom konci souvislé. Ty dvě polovice jsou kelní listy, tam kde 

 souvisí, nachází se kořínek (později více a více se rozvětvující kořen) a poupátko neb 

 tak nazvané pírko, z kterého později peň a listy rostliny vyrůstají. U semen bílkem 

 opatřených již vzácnější jsou lístky kclní , za to ale kořínek bývá více vyvinutý (Fig. 3 

 4 r). Bývá tu celá rostlinka často v semenu skroucená (Fig. 6. r. c). Všecka tato se- 

 mena s dvěma lístky kelními rodí rostliny sobě ve mnoha kusech podobné, a tyto rost- 

 liny, ku kterým náležejí všecky stromy naše, kmín, rosmarina, pivoňka, karafiát a jim 

 podobné, tvoří třídu dvouděložných (nebof kelní lístek nazývá se jinak dělohou) čili di- 

 kotyledonů (od řeckého dis = dvojí a kolyledon = kclní lístek). Jedle, smrk, borovice, a 

 všecky do toho rodu náležející rostliny, mající více takových lístku nad kořínkem (Fig. 6) 

 tvoří třídu mnohoděložných čili polykotyledonů (od řeckého polys = nmoho). Jest ale též 

 mnoho rostlin, které jen jeden lístek kelní mívají. Tento lístek bývá bílkem obklíčen 

 (Fig. 7. c) a spolu v poměru ke kořínku veliký , zavírající v sobě pírko neb poupátko 

 kelní. To však dá se poznati jenom průřezem. V rozkrojené rostlině kelní nalézá se 

 důlek (Fig. 7.) , vše , co nad ním jest lístek kelní , co pod nim kořínek (Fig. 7. rj , v 

 dutině té sedí pírko (Fig. 7. f). Rostliny s jedním lístkem kelnim nazývují se jedno- 

 dčložné čili monokotylodony (od řeckého monos =jeden). Sem patří palmy, trávy, tedy i 

 všecko obilí, tulipán, lilie i jiné podobné rostliny. Velmi zajímavé jsou též drobnohledná 

 semena mechů, kapradí a chvostů , tak nazvané spory čili výtrusy. Tyto spory skládají 

 se jenom z jediné buňky, ze které, přijdou-li do země, z jedné strany nasázením buněk 

 listy, z druhé kořínek se tvoří. Stává se tedy u těch rostlin teprv v zemi, co u více 

 vyvinutých v nezralém semínku se děje, když prášníkové zrnko dírkou kelní vpadává a 

 tam v rostlinku kelní se proměňuje. 



